Суддя Клименко А. М.
Cправа № 644/2858/16-ц
Провадження № 2/644/1317/16
Справа № 644/2858/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2016 року.

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Клименко А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ФО-П ОСОБА_3 і ТОВ фірма «Кентавр» про стягнення заборгованості і просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму заборгованості за договорами поставки № 10/06082014 та поруки від 06 серпня 2014 року у розмірі 111924,54 грн.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити заявлений позов шляхом накладання арешту на: розрахунковий рахунок ФО-П ОСОБА_3 № 1 у ПАТ «Марфінбанк» в м. Києві та нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності і розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, та обмеження у їх застосуванні передбачені положеннями ст. 152 ЦПК України, яка не передбачає можливості накладання судом арешту на розрахунковий рахунок відповідача, а лише допускає можливість накладання арешту на грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться в інших осіб, тому суд вважає вимоги позивача про забезпечення позову шляхом накладання арешту на розрахунковий рахунок, відкритий на ім'я відповідача у ПАТ «Марфінбанк» м. Києва, такими, що не ґрунтуються на вимогах закону і задоволенню не підлягають.

Також суд вважає, що представником позивача не наведені причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов шляхом накладання арешту на нерухоме майно відповідача, оскільки можливий обовязок відповідача сплатити грошові кошти на користь позивача не є сам по собі підставою для прийняття заходів по забезпеченню позову.

Як вбачається з доданих до позову матеріалів, при укладанні позивачем з відповідачем ОСОБА_3 договору поставки, сторонами вже було передбачено спосіб забезпечення його виконання шляхом укладання позивачем з ТОВ фірма «Кентавр» договору поруки.

Суд зазначає, що позивач не повідомив суду фактів, які б свідчили про наміри відповідача ОСОБА_3 позбавитися належного йому майна з метою уникнути матеріальної відповідальності перед позивачем, а також неможливості задоволення вимог кредитора поручителем, а тому підстави для прийняття заходів по забезпеченню позову шляхом накладання арешту на квартиру, що належить відповідачу ОСОБА_3, відсутні.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідачів та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги, що за станом на 25 березня 2016 року провадження по справі ще не відкрито, тобто справа ще не знаходиться в провадженні суду, суд вважає за необхідне у задоволені заяви про забезпечення позову - відмовити.

Керуючись ст. ст. 151 153, 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: