Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та виділ частки квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 червня 2013 року між сторонами укладено шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_8. У період шлюбу, 12 серпня 2014 року, відповідач за згодою позивача придбав 5/12 часток квартири АДРЕСА_1. Шлюб між сторонами не розірваний, проте вони проживають окремо і спільне господарство не ведуть. Оскільки спірна нерухомість придбана у шлюбі, позивач просила визнати за нею право власності на 5/24 частин вказаної вище квартири та виділити належну їй частку у вигляді кімнати, площею 10,4 кв. м, залишивши у загальному користуванні кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу та комору.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 5/24 частин квартири АДРЕСА_1, житловою площею 51,1 кв. м, загальною площею 83 кв. м. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 01 червня 2013 року між сторонами зареєстровано шлюб.

21 серпня 2015 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Маслак Н.В., придбано у власність у ОСОБА_7 5/12 частин квартири АДРЕСА_1.

Договір купівлі-продажу від 21 серпня 2015 року укладався за згодою дружини відповідача - ОСОБА_4, що також підтверджується п. 13 цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року, який відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, судами вірно встановлено, що 5/12 часток квартири АДРЕСА_1 набуто сторонами за час шлюбу, за спільні кошти подружжя, а не за особисті кошти відповідача.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що спірне майно набуте подружжям за час шлюбу, за спільні кошти, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Місцевим судом всебічно та повно досліджено обставини справи, а також надано їм належну оцінку.

Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова