Справа № 569/9794/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Якимчук І.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В C Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_4 на його (позивача) користь суму основного боргу в розмірі 464 048,85 грн., 3 % річних в розмірі 3 960,49 грн., проценти в розмірі 42 624,90 грн. та суму понесених витрат по оплаті судового збору за подачу позовної заяви.

В обґрунтування позову зазначається, що 02 серпня 2014 року ОСОБА_3 було передано у позику для відповідача ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 8 700 доларів США, про що останньою було власноручно написано та видано розписку. Також, 10 листопада 2014 року позивачем додатково для відповідача надано в позику грошові кошти в розмірі 10 300 доларів США на підтвердження чого відповідачем теж було надано розписку. Отримуючи грошові кошти в позику, ОСОБА_4 зобов'язувалась повернути їх в розмірі 8 700 доларів США до 30.10.2014 року та кошти в розмірі 10 300 доларів США до 15.02.2015 року. Однак, відповідач, в супереч взятого на себе обов'язку повернути грошові кошти, отримані від нього в позику, по даний час не виконала та ухиляється від їх повернення в майбутньому, що в даному випадку є порушенням взятих на себе зобов'язань за укладеним договором позики. Укладаючи договір позики сторонами не було зазначено що договір є безпроцентним, тому з урахуванням положень вказаної статті позивач має право на отримання від відповідача процентів за договором позики в розмірі визначеному ст. 1048 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у запереченнях, просив відмовити в їх задоволенні. Додатково пояснив, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Фактично розписки від 02.08.2014 р. та від 10.11.2014 р. написані в якості гарантії оплати товарів, зокрема, про отримання від позивача грошових коштів, як гарантія оплати придбаних автомобілів, а не в позику, як зазначено у позовній заяві, однак позивачем не висвітлено цей факт. Також в розписках відсутні наступні реквізити: місце видачі, вказівка про свідків. ОСОБА_3 з часу начебто простроченого зобов'язання не звертався до ОСОБА_4 з претензіями, листами чи будь-яким іншим чином не вживав заходів для вирішення спору в досудовому порядку, оскільки кошти виплачені останньому в повному обсязі. Датою повернення боргу по розписці від 10.11.2014 року є 15.02.2015 року, повністю повернутий в кінці січня 2015 року шляхом передачі готівки в сумі 4300 доларів США. та повернення автомобіля марки "Меrcedes-Веnz" моделі "Е320", який за взаємною домовленістю сторін оцінений в 6000 доларів США, про що ОСОБА_3 надано розписку. Датою повернення боргу по розписці від 02.08.2014 року є 30.10.2014 року. Станом на дату погашення ОСОБА_3 було сплачено 98000 грн. із заборгованих 104080,54 грн. Станом на 05.11.2014 року борг було сплачено в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02 серпня 2014 року ОСОБА_3 було передано у позику відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 8 700 доларів США, про що останньою було власноручно написано та надано розписку. Також, 10 листопада 2014 року позивачем додатково для відповідача надано в позику грошові кошти в розмірі 10 300 доларів США на підтвердження чого відповідачем теж було надано розписку.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отримуючи грошові кошти в позику, ОСОБА_4 зобов'язувалась ОСОБА_3 повернути грошові кошти в розмірі 8 700 доларів США до 30.10.2014 року та кошти в розмірі 10 300 доларів США до 15.02.2015 року.

Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Норма ст. 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, відповідач, всупереч взятого на себе обов'язку повернути грошові кошти, отримані від позивача в позику, по даний час не виконала та ухиляється від їх повернення в майбутньому, що в даному випадку є порушенням взятих на себе зобов'язань за укладеним договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Укладаючи договір позики сторонами не було зазначено що договір є безпроцентним, тому з урахуванням положень вказаної статті ОСОБА_3 має право на отримання від ОСОБА_4 процентів за договором позики в розмірі визначеному ст. 1048 ЦК України.

Станом на момент передачі позики в розмірі 8 700 доларів США, офіційний курс 100 доларів США становив 1196,3280 грн., відповідно сума в розмірі 8 700 доларів США була еквівалентна 104 080,54 грн.

Розрахунок процентів за розпискою від 02.08.2014 року складається з наступного:

ВідсотокДата отримання позикиСтрок розрахунку процентівКількість днів користуванняСума до сплати, грн.Сума процентів, грн.
1*Ставка НБУ03.08.201409.07.080,5419388,92

Станом на момент передачі позики в розмірі 10 300 доларів США, офіційний курс 100 доларів США становив 1480,4225 грн., відповідно сума в розмірі 10 300 доларів США була еквівалентна 152 483,52 грн.

Розрахунок процентів за розпискою від 10.11.2014 року складається з наступного:

ВідсотокДатаСтрокКількістьСума доСума
отриманнярозрахункуднівсплати,процентів,
позикипроцентівкористуваннягрн.грн.
1*Ставка НБУ10.11.201409.07.483,5223235,98

В такому разі розмір процентів за користування коштами в розмірі 19 000 доларів США складає 42 624,90 грн.

Як зазначалося вище, граничний строк виконання грошового зобов'язання був встановлений сторонами за розпискою від 02.08.2014 року до 30.10.2014 року; за розпискою від 10.11.2014 року до 15.02.2015 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3 % річних (формула розрахунку: сума санкції = сума заборгованості х 3 х кількість днів прострочення : 365 :100) за розпискою від 02.08.2014 року:

ВідсотокГраничнийСтрокКількістьСума доСума річних,
строк оплатирозрахункуднівсплати,грн.
товарурічнихпрострочкигрн.
3%30.10.201409.07.080,542155,75

Розрахунок 3 % річних (формула розрахунку: сума санкції = сума заборгованості х 3 х кількість днів прострочення : 365 :100) за розпискою від 10.11.2014 року:

ВідсотокГраничнийСтрокКількістьСума доСума річних,
строк оплатирозрахункуднівсплати,грн.
товарурічнихпрострочкигрн.
3%15.02.201509.07.483,521804,74

Отже, 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання становить 3 960,49 грн.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Станом на момент подання позову офіційний курс 100 доларів США становив 2197,1761 грн., відповідно сума основного боргу складає: 19 000 х 21,971761 = 417 463,46 грн.

Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики у розмірі 464 048,85 грн.(формула розрахунку: сума основного боргу + 3 % річних + проценти = ціна позову, а саме 417 463,46 + 3 960,49 + 42 624,90 = 464 048 грн. 85 коп.).

Аналізуючи заперечення представника відповідача ОСОБА_2, суд приходить до переконання про їх недоведеність з огляду на наступне.

Зі змісту розписок від 02.08.2014 року та 10.11.2014 року наданих ОСОБА_4 вбачається, що фактом повернення боргу є повернення ОСОБА_3 оригіналів цих розписок, які знаходяться у позивача та були оглянуті у судовому засіданні. Вказане не заперечується представником відповідача.

Платіжні доручення та квитанції ПАТ КБ "ПриватБанк" від 21.08.2014 р. на суму 40000 грн., від 23.09.2014 р. на суму 20000 грн., від 07.10.2014 р. на суму 20000 грн., від 08.10.2014 р. на суму 18000 грн., від 05.11.2014 р. на суму 26600 грн., 06.11.2014 р. на суму 1 600 грн. надані на підтвердження повернення боргу не є належним доказом, оскільки не містять відомості про призначення платежу на погашення позики та відомості про одержувача вказаних коштів.

Суд погоджується з тим, що можливо між сторонами і мали місце певні грошові правовідносини, але з досліджених в судовому засіданні квитанцій та пратіжних доручень неможливо встановити, що перераховані кошти направлялись на погашення позики.

Крім того, спосіб у який вони перераховувались суперечить способу повернення позики визначеному у розписках.

Розписка без дати про повернення грошових коштів спростовується висновком експерта № 1.1-188/15 від 20.11.2015 року, відповідно до якого розписка виконана не ОСОБА_3, а іншою особою.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 3 654 грн., що стверджується відповідною квитанцією.

На підставі ст. ст. 11, 509, 526, 533, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 225, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договорами позики в розмірі 464048,85 (чотириста шістдесят чотири тисячі сорок вісім) гривень 85 копійок, в тому числі 417463,46 гривень основного боргу, 42624,90 гривень процентів, 3960,49 гривень 3 % річних та судові витрати по справі в сумі 3654 гривні сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В. Рогозін