Справа № 361/7109/15-ц
Провадження № 2/361/290/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Шинкаря А.О.,

при секретарі Брейкіній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позичив ОСОБА_2 22700 доларів США, які останній зобовязався повернути до 01 жовтня 2015 року, про що надав письмову розписку 01 жовтня 2013 року.

Посилаючись на те, що відповідач у вказаний строк борг не повернув, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 22700 доларів США, 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, що становить 2483,71 грн, проценти на підставі ст. 1048 ЦК України, що становить 189146,62 грн та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись, що гроші при написанні розписки не передавалися, а розписка написана під психічним тиском позивача.

Відповідач предявив зустрічний позов про визнання договору позики недійсним на підставі ст. 231 ЦК України, у якому зазначає, що його син ОСОБА_3 у 2008 році купив у ОСОБА_4 автомобіль за 22000 доларів США, але сплатив лише 7000 доларів США. Решту суми - 15000 доларів США, за усною домовленістю з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 він мав сплачувати ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_4 був винен ОСОБА_1 вказану суму. Пізніше син ще позичив гроші у ОСОБА_1 в сумі 59000 грн, що еквівалентно 7400 доларів США. Отримані в позику гроші син частково повернув, а після перенесеного у серпні 2011 року інсульту він став інвалідом І групи, у звязку з чим неспроможний сплачувати борг. 01 жовтня 2013 року ОСОБА_2, після телефонної розмови з ОСОБА_1, та під його психічним тиском написав розписку про те, що взяв у останнього в борг 22700 доларів США, яку відправив поштою за місцем проживання ОСОБА_1

Посилаючись на те, що гроші від ОСОБА_1 не отримував, а розписка була написана під його психічним тиском, ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір позики, укладений 01.10.2013 року між ним та ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом та його представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача за зустрічним позовом у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на його безпідставність.

Допитані за клопотанням ОСОБА_2 свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснили, що, перебуваючи у кафе разом з ОСОБА_2, чули як йому зателефонував невідомий їм чоловік та погрожував ОСОБА_2 з приводу неповернення боргу, після чого той написав розписку і відправив її поштою за невідомою їм адресою.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 01 жовтня 2013 року, ОСОБА_2 взяв кошти у ОСОБА_1 в сумі 22700 доларів США для власних потреб, які зобовязався повернути до 01 жовтня 2015 року.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості , ніж установлено договором. ( ч. 1 ст. 1051 ЦК України).

При цьому за змістом частини другої статті 1051 ЦК України, при укладені договору позики в письмовій формі ( крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмистної домовленості представника позичальника з позивачем, або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може грунтуватись на поясненях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами ( ч. 2 ст. 58, ст.59 ЦПК).

Згідно із частиною 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

З огляду на наведене суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу є обґрунтованими та доведеними належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

При цьому, з урахуванням вимог ст.ст. 524, 533 ЦК України, суд стягує суму боргу у гривнях, яка зазначена у позовній заяві про збільшення позовних вимог та становить 539616,36 грн, що еквівалентно 22700 доларів США станом на 26.11.2015 року.

Відповідно до положень ст.ст. 625, 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Таким чином, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 2483,71 грн та процентів у розмірі облікової ставки НБУ в сумі 189146,62 грн підлягають задоволенню.

Отже, всього підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 731 246,69 грн (539616,36 + 2483,71 + 189146,62).

При цьому суд враховує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження безгрошовості позики.

Що стосується зустрічного позову, то суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Фізичний чи психічний тиск полягає у вчиненні фізичних чи душевних страждань безпосередньо стороні правочину.

В п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою, як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів або їх майна.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що договір позики був написаний ним під впливом психічного насильства, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки навіть з пояснень допитаних за його клопотанням свідків не вбачається фактів реального психічного насильства щодо позивача, за умови існування якого він би не міг не написати розписку в отриманні грошей. Крім того, свідки не підтвердили, що саме ОСОБА_1 висловлював погрози.

Таким чином, позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а тому зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд також враховує, що позивач тривалий час: протягом 2013-2015 рр., не звертався з відповідними заявами до правоохоронних органів з приводу застосування до нього психічного тиску, а заявив про це лише після звернення ОСОБА_1 до нього з позовом про стягення боргу, що також, на думку суду, свідчить про відсутність реального психічного насильства.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету міністрів України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено, що витрати, пов'язані із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, обчислюються із розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Обчислюючи розмір компенсації витрат на правову допомогу, суд враховує фактичну кількість годин, необхідних для підготовки документів для подачі до суду (позовної заяви, заперечень, заяв, клопотань), що складає 3 години і час участі адвоката у судових засіданнях при розгляді цієї справи, що складає 4 годин, а разом 7 годин. Розмір мінімальної заробітної плати у вказаний період становив 1378 грн., а 40% - 550,00 грн.

Таким чином відшкодуванню підлягає 3850 грн (550 х 7 = 33850) за надання правової допомоги та 6 333,60 грн за сплачений судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 231. 526, 536, 611, 625, 1046 1051 ЦК України, ст..ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,-,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 731 246 (сімсот тридцять одна тисяча двісті сорок шість) гривень 69 копійок, а також 6 333 (шість тисяч триста тридцять три) гривні 60 копійок за сплачений судовий збір та 3850 гривень за надання правової допомоги.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: А. О. Шинкар