У Х В А Л А

Справа №377/1285/15-ц

Провадження №4-с/377/10/16

15 квітня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі: Щуковській А.М.,

за відсутності осіб, які беруть участь у справі, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі скаргу ОСОБА_1 на постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_2,-

УСТАНОВИВ:

До суду зі скаргою в порядку ст. 383 ЦПК України звернулась ОСОБА_1, в якій просить скасувати постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 від 29.02.2016 року (ВП № 50315153) та від 29.02.2016 року (ВП № 50315248) про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) як протиправні, та зобовязати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрити виконавче провадження за виконавчими документами від 18.01.2016 року № 377/1285/15-ц про стягнення з управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області на користь ОСОБА_1 16581 гривні 52 копійки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 суми недоотриманої нею пенсійної виплати по перерахунку за рішенням суду, та стягнення судових витрат по оплаті судового збору у сумі 487 гривень 20 копійок.

Вимоги обґрунтувала тим, що 18.01.2016 року їй було видано два виконавчі листи у цивільній справі № 377/1285/15-ц, 2/377/497/15 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області. Відповідно до вищевказаних виконавчих листів стягнуто з управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області на її користь 16581,52 гривень в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 суми недоотриманої нею пенсійної виплати по перерахунку за рішенням суду. Крім того стягнуто з управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області на її користь судові витрати по оплаті судового збору в сумі 487,20 гривень. В лютому 2016 року вона звернулася до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаних виконавчих листів про примусове виконання рішення суду. Листами відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області від 03.03.2016 року за № 1009 та № 1010, отриманих нею 14 березня 2016 року, їй було повідомлено, що постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 29.02.2016 року (ВП № 50315153) та від 29.02.2016 року (ВП № 50315248) винесено рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Заявниця вважає постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області передчасними та такими, що постановлені з порушенням вимог ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 3, 17, 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 29 березня 2016 року до участі у розгляді скарги було залучено заінтересованих осіб: управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2.

У судове засідання заявниця не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати скаргу за її відсутності. Вимоги, заявлені в скарзі, підтримала та просила задовольнити. Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася. Про час та місце судового засідання повідомлялася за місцем роботи, тобто за адресою місцезнаходження відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, проте конверт разом із судовою повісткою повернувся до суду із відміткою «вибули». Будучи повідомленою про час та місце судового засідання за адресою місцезнаходження відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на 4 квітня 2016 року, ОСОБА_2 надіслала на адресу суду клопотання, в якому просила відкласти судовий розгляд скарги у звязку із стислими строками для підготування заперечення на скаргу. Проте, заперечення на скаргу ОСОБА_2 суду не надіслала, заяви про зміну місцезнаходження відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області до суду не надала, тому згідно ст. 77 ЦПК України вважається повідомленою належним чином. Іншого державного виконавця відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не направив, про час та місце судового засідання повідомлявся в такому порядку, тому згідно ст. 77 ЦПК України вважається повідомленим належним чином.

Боржник - управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області в судове засідання представника не направило, надавши письмові пояснення в яких просило відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що рішення щодо стягнення заборгованості з УПФУ у м. Славутичі Київської області на користь ОСОБА_4 має виконуватись Державною Казначейською службою шляхом списання коштів з рахунків, оскільки УПФУ у м. Славутичі Київської області відноситься до числа субєктів визначених ст. 2, 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ст. 198 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали скарги та оглянувши справу 377/1285/15-ц, 2/377/497/15, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Славутицького міського суду Київської області від 11 грудня 2015 року (справа 377/1285/15-ц, 2/377/497/15), яке набрало законної сили 2 лютого 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області, стягнуто з управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області на користь ОСОБА_1 16581,52 гривень в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 суми недоотриманої нею пенсійної виплати по перерахунку за рішеннями суду.

18 січня 2016 року на підставі зазначеного рішення суду ОСОБА_4 було видано два виконавчі листи № 377/1285/15-ц, 2/377/497/15.

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася із заявою про виконання вищезазначеного рішення суду до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та додала оригінали виконавчих листів: виконавчий лист про стягнення з управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області на користь ОСОБА_1 16581гривень 52 копійки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 суми недоотриманої нею пенсійної виплати по перерахунку за рішеннями суду та виконавчий лист про стягнення з управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області на користь ОСОБА_1 судових витрат по оплаті судового збору на суму 487 гривень 20 копійок.

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 від 29 лютого 2016 року (ВП № 50315153 та ВП № 50315248) відмовлено у відкритті провадження на підставі вищевказаних виконавчих листів з посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» та на п. 3 постанови КМУ від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», відповідно до якого, рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім формуванням Мінфіну, про стягнення коштів з боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунок підприємств, установ, організацій).

Вирішуючи питання про обґрунтованість скарги, суд виходить з наступного.

Одним із принципів цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК України визначені ознаки обов'язковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Згідно ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ч. 1). Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (ч. 2).

Відповідно до ст. 3 цього Закону у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватись відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами (ч. 1). Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (ч. 2).

Частиною 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб відчуження обєктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду (ч. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Як зазначено у ч. 2 цієї статті стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03.08.2011 року (далі Порядок), рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Зі змісту п. 24 Порядку вбачається, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, можуть подати документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства, лише якщо в цьому органі Казначейства обслуговується боржник.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій (ч. 1). Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням (ч. 2).

За змістом ст. 71 цього Закону бюджет Пенсійного фонду формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим законом (ч. 1).

Як зазначено у ч. 2 ст. 72 цього Закону кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Із зазначених положень чинного законодавства випливає, що стягненню на користь стягувача підлягають кошти з боржника - управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі, як територіального органу Пенсійного фонду України, які не належить до коштів державного та місцевого бюджету, а є коштами бюджету Пенсійного фонду України.

Крім того, встановлено, що управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області не обслуговується в органах Державного казначейства України.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як передбачено у ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 17 цього Закону.

За правилами ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» на відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області покладено виконання рішень, за якими боржниками є територіальні управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Проте таких обставин, які б виключали здійснення виконавчого провадження, з матеріалів справи не вбачається.

Доводи боржника про те, що рішення про стягнення з УПФУ в м.Славутичі Київської області на користь ОСОБА_1 16581,52 гривень в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 суми недоотриманої нею пенсійної виплати по перерахунку за рішеннями суду повинно виконуватися органами Казначейства, до уваги судом не приймаються, оскільки зі змісту п. 24 Порядку вбачається, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, можуть подати документи до органу Казначейства, лише якщо в цьому органі Казначейства обслуговується боржник, а УПФУ в м.Славутичі Київської області в органах Казначейства не обслуговується і рахунків там немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Гарантоване ст. 6 Конвенції право на справедливий суд включає виконання судового рішення.

Внаслідок безпідставної відмови у відкритті виконавчих проваджень стягувачеві зазначене право стягувача державним виконавцем було порушено.

За правилами ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись ст. 383-387 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанови від 29.02.2016 року (ВП № 50315153) та від 29.02.2016 року (ВП № 50315248) головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) як протиправні, та зобовязати відкрити виконавче провадження за виконавчими документами від 18.01.2016 року № 377/1285/15-ц про стягнення з управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області на користь ОСОБА_1 16581 гривні 52 копійки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 суми недоотриманої нею пенсійної виплати по перерахунку за рішенням суду, та стягнення судових витрат по оплаті судового збору у сумі 487 гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька