Рішення

Іменем України

Справа № 712/980/16-ц

Провадження 2/712/755/16

20 квітня 2016 року Соснівський районний суд м.Черкаси в складі

головуючого судді - Марцішевської О.М,

при секретарі - Вдовенко О.В.

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 15.11.2002 року в період шлюбу відповідач придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, фактично переважну суму коштів за квартиру внесла позивачка, яка у квітні 2002 року продала будинок у смт.Стеблеві Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, що підтверджено договором купівлі-продажу від 27.04.2002 року. 09.10.2012 року розірвано шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу сторони погодили умови користування квартирою та близько року у даній квартирі проживали разом. Однак постійні конфлікти із відповідачем змусили позивачку разом з повнолітньою дочкою ОСОБА_7 виїхати з квартири. З жовтня 2013 року і по цей час позивачка змушена орендувати інше житло для себе та дочки. В період відсутності позивачки відповідач без її згоди вселив у однокімнатну квартиру, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, свою мати ОСОБА_5 та співмешканку ОСОБА_6 Позивачка має намір вселитися у спірну квартиру, однак незаконне проживання чужих людей створює їй перешкоди у користуванні квартирою. Тому позивачка просить суд зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_8 позов підтримали, просили задоволити. Вказували, що за погодженням сторін після розірвання шлюбу квартира залишилась у їх спільному користуванні, з жовтня 2013 року позивачка проживає в орендованій квартирі з донькою, яка навчається в м.Києві. У грудні 2014 року відповідач вселив до спільної квартири свою матір ОСОБА_5 без згоди колишньої дружини та сторони домовлялись про спільне дарування квартири доньці, однак згоди в цьому не досягли. В листопаді 2015 року відповідач без згоди колишньої дружини вселив до їх спільної однокімнатної квартири також співмешканку ОСОБА_6 Внаслідок порушення прав позивачки як співвласника відповідач створив їй перешкоди у користуванні квартирою, в якій вона на даний час не в змозі проживати через вселених співвласником без її згоди сторонніх осіб, при цьому в звязку з погіршенням матеріального стану не має можливості орендувати житло, тому пропонувала відповідачу, щоб він виплатив грошову компенсацію за частку у квартирі. З приводу виплати грошової компенсації між сторонами виник спір, який розглядається по іншій справі тривалий час, тому звернулась до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник, адвокат ОСОБА_1, представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали. Заперечуючи щодо доводів позивачки про внесення переважної суму коштів за квартиру, посилались на те, що відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного доходу. Позивачка добровільно виїхала зі спірної квартири разом з донькою у 2013 році та на протязі останніх років проживає у м.Києві, у неї є ключі від квартири та вона має можливість вселитись та проживати в ній. Також вказували, що між сторонами у листопаді 2015 року була досягнута усна згода щодо вселення до спільної квартири матері відповідача та ОСОБА_6, з якою проживає сімєю без реєстрації шлюбу, тобто вселені відповідачем особи є членами його сім"ї та відповідно до ст.405 ЦК України мають право проживати у спірній квартирі, виселення яких можливе лише з підстав, встановлених ст.116 ЖК. Крім того, в звязку з похилим віком та тяжкою хворобою мати відповідача потребує догляду, який здійснює відповідач та його цивільна дружина ОСОБА_6 Також вказували, що у грудні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, тим самим уже обрала спосіб захисту свого права власності на квартиру, що є об"єктом права спільної сумісної власності, а тому звернення до суду з даним позовом вважали зловживанням позивачкою правом на захист.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Встановлено, що сторони перебували з 29.06.1991р. у зареєстрованому шлюбу, розірваному 09.10.2012р. На підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2002р. відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 є власником 15.11.2002 року.

Відповідо до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки квартира придбана в період шлюбу між сторонами та ведення спільного господарства, дане майно відповідно до ст.60 СК України являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ майна подружжя з визначенням часток між сторонами не проводився.

Відповідно до довідки про склад сімї від 22.12.2015 року № НОМЕР_1 «Соснівська СУБ» в даний час у спірній квартирі зареєстроване місце проживання співвласників, а також їх доньки ОСОБА_7, яка на даний час в звязку з навчанням на денній формі навчання проживає в м.Києві.

Відповідо до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.369 ЦК україни співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні не знайшли підтвердження обєктивниим та переконливиим доказами доводи відповідача про надання позивачкою як іншим співвласником спірної квартири згоди на вселення матері відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з якою відповідач згідно його пояснень підтримує фактичні сімейні стосунки. Відповідачем не заперечувалось, що письмової згоди на вселення вказаних осіб позивачка не надавала, щодо досягнення між сторонами з даного питання усної домовленості позивачка категорично заперечувала.

Вселенням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідачем до належної сторонам квартири АДРЕСА_3 без згоди іншого співвласника, з порушенням встановленого законом правового режиму права спільної часткової власності, порушені права позивачки як співвласника внаслідок обмеження її без законних підстав у праві користування спірною квартирою, яка являється однокімнатною та перебуває у спільному користуванні сторін, тому позов підлягає до задоволення.

Доводи відповідача та його представника про зловживанням позивачкою правом на захист свого права власності шляхом звернення до суду з даним позовом після предявлення позову про стягнення грошової компенсації за частину спільного майна, також тривалий час не користувалась спірною квартирою, суд вважає такими, що не обґрунтовані на законі.

До моменту виплати грошової компенсації за частину квартири позивачці за встановленою законодавством процедурою, остання залишається співвласником квартири, отже вправі використовувати належне їй житло для особистого проживання, не може бути обмежена у праві користування ним без законних підстав, отже має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.Згідно з вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Посилання на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вправі проживати у спірній квартирі як члени сімї відповідача та їх виселення можливе лише з підстав, встановлених ст.116 ЖК суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, виходячи з такого.

Відповідно до ст.156 ЖК України співвласник жилого будинку (квартири ) вправі вселити в належне йому жиле приміщення членів своєї сімї за згодою всіх інших співвласників. Будучи вселеними в порушення ст.156 ЖК, ст.369 ЖК без згоди співвласника члени сімї відповідача в установленому законом порядку не набули самостійного права на користування спірною квартирою.

Що стосується доводів про те, що мати відповідача потребує догляду, суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників та недопускається обмеження прав одних співвласників за рахунок інших. Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 Черкаської областиі, в якому також у матері відповідача є власний житловий будинок, до вселення в 2014 році у спірну квартиру ОСОБА_5 проживала у орендованій відповідачем квартирі.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 3, 11, 10, 11, 62, 66, 79, 88, 212 - 215 ЦПК України, ст.317 ,319, 320, 368,369,386, 391 ЦК України, 60,63,65,68 СК України,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні належним на праві спільної власності майном шляхом виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: