Справа № 466/8720/15 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/1773/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позову зазначив, що 2 серпня 2013 року між ним та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідачі отримали від нього суму грошових коштів в розмірі 85000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 18% річних від суми позики з терміном повернення позики і відсотків до 11 вересня 2015 року. На день подання позовної заяви відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконали. Неодноразові усні нагадування про необхідність повернення суми позики і виконання договору в повному обсязі результату не дали, а його пропозицію щодо продовження договору, а також перегляду і зміни деяких його умов відповідачі відхилили.

У зв'язку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за цим договором, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики з урахуванням індексів інфляції у розмірі 122 338грн.20коп., пеню за невиконання договору з моменту закінчення строку повернення позики, з 11 вересня 2015 р, та по час звернення до суду 16 жовтня 2015р. у розмірі 46 155,00грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 3 600 грн., відсотків за договором позики в повному обсязі з урахуванням невиконання договору до 11 вересня 2015р. та з моменту закінчення договору (з 11 вересня 2015 р по 16 жовтня 2015р.) у розмірі 2766грн.72коп., моральних збитків у розмірі 2000,00грн., втраченої вигоди через дострокове розірвання ним депозитного вкладу у сумі 4881грн.68 коп., а всього боргу на загальну суму 181 741 грн.60 коп.

В подальшому позивач частково відмовився від позовних вимог щодо стягнення суми упущеної вигоди в сумі 4881грн.68 коп. та, з врахуванням суми відсотків за користування позикою з 17 жовтня по 28 грудня 2015 року в розмірі 3024 грн. 16 коп., остаточно просив стягнути з відповідачів 179 884 грн.08 коп. боргу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Судом постановлено стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4солідарно в користь ОСОБА_2 136 344 грн.58 коп. заборгованості за договором позики від 02.08.2013 року. Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, який вапеляційній скарзі посилається на порушення судом при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення без неповного і всебічного з'ясування обставин справи, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт зазначає, що суд з власної ініціативи зменшив розмір пені не надавши абсолютно ніяких розрахунків ні щодо розмірі суми з якої обчислюється пеня, ні до її відсотків, ні до терміну за який вона обчислюється, а наведене лише загальна сума. Крім того, стверджує, що суд не дослідив в повному обсязі причини невиконання чи неналежного виконання Договору відповідачами.

Просить рішення суду змінити в частині стягнення заборгованості з врахуванням пені та стягнути таку в повному обсязі (а.с. 42-44).

Сторони належно повідомлені про час та місце розгляду даної справи апеляційним судом. Відповідачі в судове засідання не з'явились та на час розгляду справи судом не повідомили причини своєї неявки в судове засідання, що, відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_2, як позикодавцем, та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4, як позичальниками, було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідачі отримали від позивача суму грошових коштів в розмірі 85000 грн. зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 18% річних від суми позики з терміном повернення позики і відсотків до 11 вересня 2015 року (а.с.9-10).

Відповідно до п.4.3 договору повернення суми позики та відсотків за користування нею здійснюються шляхом сплати відповідачами грошових коштів одноразово або частинами (з розстроченням) не менше ніж по 5000 грн. щомісяця протягом 24 місяців, але не пізніше 10-го числа кожного місяця, починаючи з 10.09.2013р. .

Згідно п.6.3 цього ж договору, за кожний день прострочення сплати частини позики за п.4.3 договору, позичальники додатково сплачують пеню у розмірі 0,1% від суми позики.

У відповідності до вимог ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання позичальниками своїх зобов'язань з повернення позичених коштів та відсотків за користування цими коштами, які не були повернуті в повному обсязі до 11 вересня 2015 року, у відповідачів виник борг перед ОСОБА_2, який, згідно остаточних розрахунків останнього в суді першої інстанції становить 179 884 грн.08 коп.

Приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту розрахунків позивача вбачається, що визначена ним загальна сума боргу складається: з заборгованих сум неповернутих позичених коштів та відсотків за їх користування з врахуванням індексу інфляції в розмірі 122 338 грн.20 коп.; 3% річних, на підставі ст.625 ЦК України, за порушення умов договору в розмірі 3 600 грн.; додатково нарахованих відсотків за період неповернення кредиту у визначений строк по день звернення з позовом до суду ( з серпня 2015 р. по грудень 2015р.) в загальній сумі 5 790,88грн. та пені в розмірі 46 155 грн.

В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_4 фактично визнала сам факт наявності боргу перед позивачем за вказаним договором позики, здійсненні ним розрахунки боргу по залишку неповернутої суми позики, нарахованих відсотків за користування позикою та 3% річних. В той же час заперечила щодо правомірності нарахованої пені та вимог щодо стягнення моральної шкоди.

При вирішенні спору суд першої інстанції, обґрунтовано врахувавши повернення відповідачами частини боргу в період розгляду справи в розмірі 4000 грн., прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, на користь ОСОБА_2 127 729 грн.08 коп., як суми неповернутого боргу з врахуванням відсотків за користування позикою по грудень 2015р. та індексу інфляції та 3% річних за порушення умов договору та про необхідність стягнення пені, у зв'язку з несвоєчасним виконанням боржником грошового зобов'язання.

В той же час, при вирішенні питання щодо розміру пені суд прийшов до помилкового висновку про те, що така повинна стягуватись в меншій сумі, ніж це визначено позивачем, необґрунтовано виходячи із того, що така нарахована позивачем з порушенням вимог закону.

При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, що включає добровільне волевиявлення сторони при укладенні договору.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.4 ст.202 ЦК України, дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін i погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні договору позики від 2 серпня 2013 року, сторони дійшли спільної згоди щодо істотних умов цього договору та уклали його в належній письмовій формі, а тому такий договір, згідно ст. 638 ЦК України, є укладеним.

Вказаний договір позики не визнаний в установленому порядку недійсним, а його умови є обов'язковим для сторін.

При погодженні п.6.3 цього договору позики сторони обумовили, що за кожен день прострочення сплати частини позики по п.4.3. договору позичальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від розміру суми позики.

Здійснюючи розрахунок розміру пені, який позикодавцем вирахувано в розмірі 46 155 грн., останній виходив саме з вказаних умов договору. При цьому, позивачем враховано, що 0,1% від розміру суми позики становить 85 грн. (85 000 грн. позики : 100% х0,1%), а кількість прострочених днів 545 ( в період з 10.09.2013 р. по 16.10.2015р.). Правильність такого розрахунку відповідачами, у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не спростована.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, а загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідачів становить 173 884,08 грн. (127 729 грн.08 коп. + 46 155 грн.).

Підстави для зменшення нарахованої суми пені судом не зазначено не вбачає таких і колегія суддів.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити це рішення.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду в частині визначення судом розміру стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики слід змінити, збільшивши розмір такого стягнення з відповідачів як в частині розміру пені так і всієї суми боргу в цілому.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

З врахуванням положень ст.88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір, в рівних частках, по 869 грн.50 коп. з кожного

Крім того, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача в рівних частках сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1978,72 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1, 4 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року в частині визначення судом розміру стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики та судових витрат змінити, збільшивши розмір такого стягнення.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики на загальну суму 173 884,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 869 грн.50 коп. судового збору з кожного.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 989 грн.36 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.