Справа № 358/1690/15-ц Головуючий у І інстанції Якутюк В. С.
Провадження № 22-ц/780/1773/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 07.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» на рішення Богуславського районного суду Київської області від 25 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 19 червня 2006 року між банком і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачці кредит для придбання автомобіля в розмірі 34085 грн. терміном до 15 червня 2011 року із розрахунку 1,25 % на місяць на суму залишку, а позичальниця зобовязалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Поручителями позичальника за кредитним договором є співвідповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, кожен з яких за окремим договором поруки від 20 червня 2006 року зобовязався відповідати перед банком за виконання позичальницею зобовязань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальниця ОСОБА_2 мала повертати кредит та проценти щомісячними платежами в розмірі 882,78 грн., однак не виконала цих обовязків, після закінчення строку дії договору має заборгованість, яка станом на 28 вересня 2015 року становить 135181,54 грн., з яких з яких тіло кредиту 15364 гривні 52 коп., проценти 32807 гривень 45 коп., комісія 976 гривень 28 коп. та пеня 86033,29 грн. Посилаючись на ст.1054 ЦК України, умови кредитного договору та догвоорів іпотеки, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 135181,54 грн. та судові витрати.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 25 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто із позичальниці - відповідачки ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Притватбанк» борг за кредитним договором в розмірі 75909,48грн. та судові витрати. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов банку задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд прийшов до помилкового висновку про припинення поруки співвідповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у зв'язку із пропуском банком шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителів, поскільки п.12 обох договорів поруки передбачає строк їх дії на протязі п'яти років від дня настання строку кінцевого повернення кредиту, а тому їх порука припиняється лише 15 червня 2016 року.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується її розпискою, до суду не зявилася, причин неявки не повідомила.

Відповідачі, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не зявилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 червня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит для придбання автомобіля в розмірі 34085 грн. строком до 15 червня 2011 року із розрахунку 1,25 % на місяць на суму залишку (а.с.9-10). Повернення кредиту та процентів згідно п.1.1 кредитного договору передбачено шляхом внесення позичальницею ОСОБА_2 щомісячних платежів в розмірі 882,78 грн.

Поручителями позичальниці за вказаним кредитним договором є співвідповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які на підставі окремо укладених договорів поруки від 20 червня 2006 року поручилися перед банком відповідати за повернення кредиту ОСОБА_2

Також, судом встановлено, що позичальниця ОСОБА_2 не виконала обовязків по щомісячному поверненню кредиту, покладених на неї кредитним договором і після закінчення терміну надання кредиту, тобто після 15 червня 2011 року кредит в повному обсязі не повернула, має борг.

Вирішуючи спір, суд прийшов до вірних висновків, що позичальниця ОСОБА_2 не виконала обумовлених кредитним договором обовязків по внесенню щомісячних платежів на погашення кредиту і після закінчення строку надання кредиту має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав ПАТ КБ «Приватбанк» як кредитора і необхідність їх захисту.

Також колегія суддів вважає, що суд прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність застосування встановленого законом річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, з огляду на наявність заяви відповідачки про застосування строку позовної давності лише до вимог про стягнення пені.

Такі висновки є правильними.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновками суду про те, що права банку підлягають захисту лише шляхом стягнення боргу із позичальниці ОСОБА_2, поскільки порука співвідповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 припинилася.

Відмовляючи у стягненні боргу із позичальниці і обох поручителів як солідарних боржників, суд виходив із того, що зобов'язання поручителів за договорами поруки припинилося згідно ч.4 ст.559 ЦК України, поскільки банк не пред'явив до них вимоги протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому суд виходив з того, що строк виконання основного зобов'язання настав 15 червня 2011 року, тобто в момент закінчення строку дії кредитного договору і саме від цієї дати слід відраховувати шість місяців.

Такі висновки суду не відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що положення закону про припинення поруки через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, можуть бути застосовані судом лише у випадку, якщо у договорі поруки не встановлено строк дії поруки.

Відповідно до ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

В матеріалах справи містяться два окремих договори поруки, укладені 20 червня 2006 року між банком і ОСОБА_3, ОСОБА_5, які є ідентичними за своїм змістом. Пунктом 12 обох договорів поруки встановлено, що порука за цими договорами припиняється через 5 років із дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором (а.с.11-12).

Отже, у вказаних договорах поруки встановлено строк дії поруки, а саме протягом 5 років із дня настання строку повернення кредиту, тобто із 15 червня 2011 року.

Відповідно застосування судом шестимісячного строку припинення поруки, є хибними, поскільки діє загальне правило, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, в даному випадку через 5 років із дня настання строку повернення кредиту.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-18цс16. При розгляді ціє справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобовязання.

За таких обставин судом першої інстанції у справі, яка переглядається, неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ПАТ «КБ «Приватбанк» підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору, укладеного 19 червня 2006 року між банком і ОСОБА_2 банк надав позичальниці кредит для придбання автомоібля в розмірі 34085 грн. строком до 15 червня 2011 року із розрахунку 1,25 % на місяць на суму залишку, який позичальник зобовязався повернути та сплатити відсотки за його користування.

Поскільки в результаті невиконання позичальницею ОСОБА_2 своїх обовязків по поверненню кредиту, покладених на неї кредитним договором, у неї після закінчення строку надання кредиту виникла заборгованість, то суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору стягує солідарно із ОСОБА_2 як позичальниці і ОСОБА_3, ОСОБА_4 як поручителів на користь банку борг за кредитним договором, який визначений судом першої інстанції в розмірі 75909,48 грн. Як вище вказувалося, суд першої інстанції обгрунтовано застосував строк позовної давності згідно заяви позичальниці ОСОБА_2 до вимог про стягнення пені з огляду на наявність заяви відповідачки про застосування строку позовної давності лише до пені.

При цьому суд виходить з того, що порука обох поручителів не припинилася, бо строк її дії встановлено у договорах поруки протягом п'яти років із дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст.554 ЦК України солідарну відповідальність перед кредитором несуть лише особи, які спільно дали поруку, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами поруки. Отже, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

У даній справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

За таких обставин колегія суддів стягує борг солідарно із ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а також солідарно із ОСОБА_2 і ОСОБА_4 (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справах: № 6-255цс15 від 24 червня 2015 року, № 6-745цс15 від 1 липня 2015 року, №6-1348цс15 від 30 вересня 2015 року).

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задоволити частково.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 25 січня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Стягнути солідарно із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»борг за кредитним договором в розмірі 75909 гривень 48 коп., з яких тіло кредиту 15364 гривні 52 коп., проценти 32807 гривень 45 коп., комісія 976 гривень 28 коп. та пеня - 26761 гривень 23 коп.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»борг за кредитним договором в розмірі 75909 гривень 48 коп., з яких тіло кредиту 15364 гривні 52 коп., проценти 32807 гривень 45 коп., комісія 976 гривень 28 коп. та пеня - 26761 гривень 23 коп.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збірв розмірі 675 гривень 90 коп. з кожного на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: