Категорія 47 Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Сало Т.Б., Іващук В.А.,

при секретарі: Маркевич Я.С.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в справі, ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановила:

08.05.2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 у якому просив встановити факт, що технічна документація із землеустрою виготовлена на замовлення ОСОБА_5 земельно-кадастровим бюро від 05.02.2008 року розроблена на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Чернятинської сільської ради Жмеринського району від 11.01.2000 року. В обґрунтування вимог посилався на те, що 06 вересня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір дарування земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,1000, що розташовані по АДРЕСА_1, відповідно до умов якого власником вказаних земельних ділянок на даний час є відповідач.

Однак згодом сторонами договору було виявлено описку, допущену у витязі з рішення, наданому сільською радою, що стало підставою для розробки технічної документації, та на підставі якого було видано державні акти на право власності на земельну ділянку позивачеві, а саме - замість дати рішення 11 січня 2000 року зазначено 11 лютого 2000 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2015 року позов задоволено. Встановлено факт, що технічна документація із землеустрою, виготовлена на замовлення ОСОБА_5 земельно-кадастровим бюро м. Жмеринки від 05.02.2008 року, розроблена на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 11.01.2000 року.

Не погодившись із зазначеним рішенням особа, яка не брала участі у справі, проте обґрунтувала вирішення судом питання про її права і обов'язки - ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Справа неодноразово розглядалась судами різних інстанцій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016 року ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 02.10.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник апелянта ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_6 повідомлена в установленому порядку про дату, час і місце судового розгляду, до суду не з'явилась, що відповідно до ч. 2 статті 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з технічною документацією із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_5, складеної земельно-кадастровим бюро м. Жмеринки від 05.02.2008 року, оригінал якої оглянуто судом першої інстанції, відповідно до рішення 7 сесії 23 скликання Чернятинської сільської ради від 11.02.2000 року "Про приватизацію присадибних земельних ділянок громадян по Чернятинській сільській раді", ОСОБА_5 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,35 га. (а.с. 67).

На підставі вказаної технічної документації позивачеві 28.07.2009 року видано два державних акта на право власності: серії НОМЕР_3, на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,2500 га., які розташовані по АДРЕСА_1.

Також встановлено, що земельну ділянку площею 0,3500 га було передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_5, що підтверджується архівною випискою від 07 грудня 2011 року № 01-15-459 з протоколу 7-ї сесії 23-го скликання Чернятинської сільської ради Жмеринського району від 11 січня 2000 року, рішення сесії від 11 січня 2000 року Чернятинської сільської ради Жмеринського району та протоколу 7-ї сесії 23-го скликання Чернятинської сільської ради Жмеринського району «Про приватизацію присадибних земельних ділянок громадян по Чернятинській сільській раді» (а. с. 24, 26-28).

Зі змісту зазначених документів вбачається ідентичність текстів, що міститься у виписці з рішення 7-ї сесії 23-го скликання Чернятинської сільської ради Жмеринського району від 11 лютого 2000 року, наданої за підписом ОСОБА_8, яка обіймала посаду голови сільської ради на час виготовлення виписки, та архівної копії рішення 7-ї сесії 23-го скликання Чернятинської сільської ради Жмеринського району від 11 січня 2000 року «Про приватизацію присадибних земельних ділянок громадянам по Чернятинській сільській раді», наданій архівним відділом Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області за підписом ОСОБА_9, який був головою сільської ради на час винесення даного рішення.

Крім того, згідно з повідомленням архівного відділу Жмеринської районної державної адміністрації від 27 січня 2005 року № 01-15-17 за відомостями в протоколах сесії Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області за 2000 рік сьома сесія відбулася 11 січня 2000 року, а восьма сесія відбулася 29 лютого 2000 року. 11 лютого 2000 року в Чернятинській сільській раді Жмеринського району Вінницької області сесії не було (а. с. 91).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що встановлення факту породжує юридичні наслідки для сторін, і позивачем доведено свої позовні вимоги належними та допустимими доказами. Та розглянув справу за правилами розділу IV ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Розглянувши справу в порядку окремого провадження, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що у позовній заяві позивач вказує, що оскільки між ним і відповідачем існує спір про право, так як відповідач не визнає його право внаслідок допущеної описки, ним подано даний позов на загальних підставах. Сплачено судовий збір за ставкою подання до суду позову немайнового характеру. / а.с.1,3/

Частина 2 статті 16 ЦК України визначає перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, з якими особа має право звернутись до суду .

Обраний позивачем спосіб захисту не міститься у даному переліку, а також не встановлений іншими законами або договором.

Факт, що технічна документація із землеустрою виготовлена на замовлення ОСОБА_5 Земельно-кадастровим бюро від 05.02.2008 року розроблена на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Чернятинської сільської ради Жмеринського району від 11.01.2000 року не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з матеріалів справи до заяви ОСОБА_5 про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.08.2007 року було подано копію рішення Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області саме від 11.02.200 року за підписом сільського голови ОСОБА_8, яке і було підставою для виконання робіт. / а.с. 19/

Таким чином, враховуючи наявні у справі докази, дане порушення, а саме описку, було допущено при виготовлені копії рішення Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області « Про приватизацію присадибних земельних ділянок громадян Чернятинської сільської ради» від 11.02.2000 року, яка і була взята в подальшому до уваги при виготовлені технічної документації із землеустрою від 05.02.2008 року. / а.с 19/

Згідно ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело право.

У справі « Рисовський проти України» ( заява № 29979/04) рішення від 20.10.2011 року суд нагадує, що принцип « належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

Доказів того, що позивач чи відповідач, який є власником земельної ділянки на час розгляду справи звертались до сільської ради з заявою про виправлення помилки суду надано не було, відповідних вимог не заявлялось.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту, не зазначено у чому полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів, а також не залучено до справи усіх зацікавлених осіб, яких стосується спір, колегія суддів приходить висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Голота Л.О.

Судді: Сало Т.Б.

Іващук В.А.

/підписи/

Згідно з оригіналом: