РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2952/15-ц

29 лютого 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуюча суддя Грипіч Л. А.

з участю секретаря Мельник Р. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулося в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_1 в порядку регресу витрат у розмірі 4 789,80 грн., пов'язаних з виплатою страхового відшкодування та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 20 лютого 2015 року з вини відповідача, який керував автомобілем марки Rtnault Premium, реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП).

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки Rtnault Premium, реєстраційний номер НОМЕР_2., під керуванням ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/087551 від 10.06.2014 року.

У зв'язку з настанням страхової події позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій стороні ТзОВ "Рівнетранссервіс"(своєму страхувальнику) в розмірі 53789,80 грн.

Відповідно до полісу №АІ/3591876 за яким застрахована цивільно-правова відповідальність автомобіля, яким керував відповідач, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000 грн., розмір франшизи становить 1000 грн .

Оскільки, виплачена позивачем сума перевищує ліміт страхового відшкодування з урахуванням фрашизи, у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі понесених витрат - 4 789,80 грн.

Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнав.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що відповідно до укладеного договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ/087551 від 10.06.2014 року страховик - ПрАТ "СК"ПЗУ Україна" зобовязався відшкодувати збитки, що могли настати у звязку з пошкодженням або знищенням автомобіля марки Rtnault Premium, реєстраційний номер НОМЕР_2.

20 лютого 2015 року в с.Ємилівка Володарсько-Волинського району по вул Леніна сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки Rtnault Premium, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Rtnault Premium, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, під час якої автомобілям були завдані механічні пошкодження.

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

ПрАТ "СК"ПЗУ Україна" виплатило ТзОВ "Рівнетрансервіс"(своєму страхувальнику) страхове відшкодування в розмірі 53 789,80 грн., що підтверджено платіжним дорученням від 19 березня 2015 року №31268 та від 20 березня 2015 року №31322, відповідно до страхових актів .

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи юридичної відповідальності за завдану шкоду, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними субєктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості субєктного складу відповідальних осіб (коли обовязок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого субєкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким субєктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким субєктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обовязок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія, оскільки положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Відповідно до довідки ТзОВ "Ваєрс" від 25.02.2016 року за № 7 відповідач ОСОБА_1 з 02.11.2012 року працює водієм автотранспортних засобів даного товариства.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_1, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю , відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Така ж правова позиція і Верховного суду України, яка викладена в Постанові від 06 листопада 2013 року по розгляду справи № 6-108 цс13.

За таких обставин, суд рахує, що заявлені ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" вимоги є безпідставними і не підлягаю задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст.1166,1172,1187,1188 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3