Справа №463/6440/15-ц
Провадження №2/463/741/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Онищака М.П.

позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив № 11», ОСОБА_4 про скасування пункту протоколу, викладення пункту протоколу в іншій редакції, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, який в подальшому у встановленому законом порядку уточнив, та в кінцевому, просить ухвалити рішення, яким скасувати п. 7.1 протоколу зборів уповноважених № 29/09-2013 від 29 вересня 2013 року та викласти п. 7.4 протоколу зборів уповноважених № 29/09-2013 від 29 вересня 2013 року в іншій редакції, а саме: виділене місце під облаштування гаражу без оплати відповідачу № 2 ОСОБА_4 надати члену кооперативу АГК-11 ОСОБА_5 без повернення йому пайових внесків з індексацією. Також просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він, а також відповідач ОСОБА_4 є членами Автогаражного кооперативу № 11. 29.09.2013р. відбулись збори уповноважених членів кооперативу, на яких затверджено рішення правління від 26.11.2008р. про надання відповідачу ОСОБА_4 місця під облаштування гаража в замін його дахової стоянки, зданої в АГК. Дахова стоянка передана кооперативу відповідачем ОСОБА_4 збудована за кошти, внесені кожним членом кооперативу, і останній зайняв таку стоянку самовільно, не провівши за неї оплати. Вважає, що передача місця під облаштування гаражу взамін на дахову стоянку відбулась з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки загальна кооперативна власність, згідно статуту може бути продана за згодою не менше 2/3 членів кооперативу, що становить не менше 436 осіб, з подальшим обовязковим поверненням кожному члену належної йому дольової частки. Такого рішення збори членів, загальна кількість яких становить 656 осіб не приймали, у звязку з чим вважає порушеним своє право на отримання пайової частки від відчуження загального майна. З метою захисту цього права просить скасувати п. 7.1 зборів уповноважених, за яким ОСОБА_4 передано місце для облаштування гаражу, виклавши в новій редакції п. 7.4 цього протоколу, надавши таке місце члену кооперативу ОСОБА_5

В обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди покликається на те, що 29.09.2013р. порушивши наведені вище питання на зборах уповноважених зазнав безпідставних принижень від відповідача ОСОБА_4, який звинуватив його у викраденні печатки. Ступінь моральних страждань оцінює до розміру 5000 грн., які просить стягнути з відповідача ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, крім вищенаведеного, додатково пояснив, що відповідачем ОСОБА_4 не внесено пайових та членських внесків, внаслідок чого останньому не могло бути виділено місце під облаштування гаражу. Тому, позов просить задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача АГК № 11 згідно належної довіреності від 01.03.2016р. ОСОБА_3, а також голова АГК № 11 ОСОБА_2 проти обґрунтованості позову заперечили, оскільки відповідач ОСОБА_4 згідно протоколу зборів від 26.11.2008р. отримав лише місце для облаштування гаражу. Здійснивши будівництво останнього за власний кошт, у 2011 році зареєстрував право власності на нього. В свою чергу, під час вирішення питання про передачу йому місця для облаштування гаражу позивач був присутнім на засіданні та проголосував позитивно за таке рішення. Голова кооперативу також зазначила, що ОСОБА_4 свого часу виконувались монтажні роботи, за які останній не отримував заробітної плати. Вважають, що права позивача не є порушеними і тому, в задоволенні позовних вимог просять відмовити за безпідставністю. Вимогу про стягнення моральної шкоди вважають недоведеною, яку також просять залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти обґрунтованості позовних вимог також заперечив з підстав, що висловлені представниками кооперативу. Також просить позов в цілому залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог с. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 29.09.2013р. відбулись збори уповноважених АГК № 11, на яких згідно протоколу № 29/09-2013 (а.с.3, 4), серед інших питань, затверджено рішення правління (протокол № 13 від 26.11.2008р. (а.с.39-40) про надання члену кооперативу ОСОБА_4 місця під облаштування гаража в замін його дахової стоянки, зданої в АГК (п. 7.1) та знято з голосування питання про повернення пайових внесків ОСОБА_5 і Віділіну (п. 7.4).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про кооперацію», вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

При цьому, як зазначено в ч. ч. 8, 9 цієї статті, у разі коли з організаційних причин (через територіальне розміщення чи значну чисельність членів кооперативу) проведення загальних зборів членів кооперативу неможливе, статутом кооперативу може бути передбачено скликання зборів уповноважених кооперативу. Кількість членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених, та порядок делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених визначаються статутом кооперативу. Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених за наявності не менше двох третин уповноважених.

Відповідно до ч. 2 цієї статті, до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, в тому числі, прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном. Згідно п. 4.6 Розділу 4 Статуту АГК № 11 (а.с.54-64), чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення, загальні збори кооперативу (збори уповноважених) мають право затверджувати розподіл боксів (гаражів, місця-стоянок) між членами кооперативу відповідно до розробленого положення про розподіл та закріпляти їх за членами кооперативу.

В свою чергу, виконавчим органом кооперативу, згідно ст. 16 Закону України «Про кооперацію» є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. Виконавчий орган кооперативу здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень.

Одним із повноважень правління кооперативу згідно п. 4.10.1 Статуту є нагляд за розподілом боксів і місць-стоянок.

Як вбачається зі змісту протоколу № 13 від 26.11.2008р. (а.с.39), до складу правління в тому числі входив позивач, і за наслідками розгляду заяви відповідача ОСОБА_4 всі члени правління одноголосно вирішили виділити останньому місце біля ремонтної ями взамін на його місце дахової стоянки. Різницю у вартості в сумі 1500 грн. ОСОБА_4 сплачує в касу АГК № 11.

Згідно змісту оскаржуваного протоколу, на зборах присутні 53 уповноважених. Згідно п. 4.2 Статуту, їх загальна кількість становить 60 чоловік.

Таким чином, оскільки під час затвердження рішення про надання ОСОБА_4 місця під облаштування гаража не було порушено процедури встановленої законом і збори уповноважених не вийшли за межі своїх повноважень, визначених Статутом, немає підстав для висновку про незаконність п. 7.1 протоколу і його скасування, а відтак, і задоволення такої вимоги.

Посилання позивача на те, що відбувся продаж загальної кооперативної власності, що може бути вчинено лише за згодою не менш як 2/3 членів кооперативу слід визнати неспроможним.

Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

Пайовим фондом кооперативу, за правилами ст. 20 Закону є майно кооперативу, що формується за рахунок паїв (у тому числі додаткових) членів та асоційованих членів кооперативу.

Пай майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки ст. 2 Закону України «Про кооперацію».

Пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про кооперацію».

Як уже зазначалось вище, виділення місця під облаштування гаражу здійснювалось взамін на дахову стоянку із проведення доплати різниці в сумі 1500 грн., що по суті, не може розцінюватись інакше, ніж реалізація права на майно кооперативу в залежності від загальної частки відповідача ОСОБА_4 у майні кооперативу.

Тому, дії відповідача АГК №11 не можуть розцінюватись як продаж загальної кооперативної власності, в результаті чого у позивача не існує права на отримання пайової частки від відчуженого майно. За відсутності цивільного права на отримання певної частки, виключається можливість перебування такого права в стані порушення.

Що стосується вимоги про викладення в новій редакції п. 7.4 протоколу від 29.09.2013р. у виді виділення спірного місця під облаштування гаражу без оплати ОСОБА_5 без повернення йому пайових внесків з індексацією, то суд звертає увагу, що перш за все, задоволення такої вимоги суперечить ст. 15 Закону України «Про кооперацію», за якою виключно збори членів кооперативу (збори уповноважених) наділені повноваженнями прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном. Суд в такому випадку не наділений повноваженнями своїм рішенням замінити рішення органу управління.

Крім того, як висловився ВСУ під час розгляду справи № 6-222цс14 в постанові від 04.02.2015р. з посиланням на норми ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом вимоги про викладення п. 7.4 в новій редакції мова йде про цивільні права та обовязки не позивача, а члена кооперативу ОСОБА_5, що додатково виключає можливість її задоволення.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, її також слід залишити без задоволення.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, як про це зазначив Пленум ВСУ в. п. 5 Постанови № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За логікою ВСУ, яка узгоджуються з приписами ст. ст. 10, 60 ЦПК України, саме позивач повинен довести факт завдання моральної шкоди та її розмір.

Позивач у справі, всупереч такому обовязку не довів протиправності поведінки відповідача ОСОБА_4, внаслідок якої йому завдано моральної шкоди.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 також в своїх показах не згадували про протиправну поведінку відповідача ОСОБА_4 про яку згадується в мотивах позову.

Крім того, ні в мотивах позову, ні в судовому засіданні позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив оцінюючи спричинену собі моральну шкоду.

Аналізуючи обставини справи в сукупності, суд приходить до висновку, що факт завдання моральної шкоди є недоведеним і відповідно, відмовляє в задоволенні такої вимоги.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 23 ЦК України, Законом України «Про кооперацію», суд,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив № 11», ОСОБА_4 про скасування пункту 7.1 протоколу зборів уповноважених № 29/09-2013 від 29 вересня 2013 року, викладення пункту 7.4 протоколу зборів уповноважених № 29/09-2013 від 29 вересня 2013 року в іншій редакції, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.