У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М., суддів Григоренка М.П., Ковальчук Н.М., секретаря судового засідання Воха В.С., за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку в натурі, що є обєктом права спільної часткової власності майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в порушення ст.ст.1, 10, ч.4 ст.11 ЦПК України судом не було їй запропоновано змінити позовні вимоги в частині отримання грошової компенсації, про своє право в цій частині в силу правової необізнаності вона не знала, а тому й не змінювала позовних вимог.

Вказує на безпідставність посилання суду на судову практику, яка наведена в рішенні та положення ч.2 ст.364 ЦК України, які містять в собі можливість отримання співвласниками грошової компенсації за його згодою, її згоди як представника позивача на цей рахунок ніхто не запитував та не розяснював їй подібного права.

Доводить, що виходячи з закріпленого в цивільному праві принципу непорушності права власності жодна норма права не містить в собі обмежень в можливості отримати при обставинах викладених в оскаржуваному рішенні грошову компенсацію своєї частки спірного житлового будинку сторін при своєчасному розясненні їй як стороні процесу подібного права.

За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію його частки житлового будинку в сумі 31551 гривень.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1, перебуваючи в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 1991 року купив у ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Центральна (кол. Жовтня), 184 в смт. Зарічне Рівненської області.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 листопада 2012 року, за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, разом із надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Центральна, 184 в смт. Зарічне Рівненської області, що становить її частку в спільному майні подружжя.

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи №51029/1_С від 22 січня 2016 року поділ житлового будинку з надвірними будівлями, що по вул. Центральна, 184 в смт. Зарічне Рівненської області в співвідношенні 1/2 до 1/2 без порушення будівельних норм неможливий.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_3 є інвалідом 2-ї групи, іншого житла, окрім 1/2 частини житлового будинку № 184 по вул. Центральна в смт. Зарічне Рівненської області вона немає, сплата позивачу 31551,00 грн. для неї є значною та неможливою унаслідок скрутного матеріального становища, позивач ОСОБА_1 з позовною вимогою про одержання грошової компенсації вартості його частки від іншого співвласника до суду не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У відповідності до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ майна це питання вирішується судом.

Приписами п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок», розяснено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Відповідно до розяснення викладеного в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи №51029/1_С від 22 січня 2016 року поділ житлового будинку з надвірними будівлями, що по вул. Центральна, 184 в смт. Зарічне Рівненської області в співвідношенні 1/2 до 1/2 без порушення будівельних норм неможливий.

Суд першої інстанції зазначені вимоги закону та обставини справи врахував, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог з посиланням на ту обставину, що ОСОБА_1 з позовною вимогою про одержання грошової компенсації вартості його частки від іншого співвласника до суду не звертався.

Виходячи із загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін, рівності своїх прав у поданні доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, визначені у ст.10 ЦПК України дотримання принципу диспозитивності, викладений у ст.11 ЦПК України, зобовязує суд розглядати цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, які у відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України зобовязана надати кожна сторона та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовуючи свої вимоги і заперечення інших осіб.

З огляду на викладене, та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Позивач звернувся до суду з вимогами про поділ житлового будинку в натурі, що є обєктом права спільної часткової власності майна подружжя, відповідно суд дотримуючись вимог ст.10,11,60,214 ЦПК України розглянув позов в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів.

Інших позовних вимог заявлено не було, а тому не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі, що судом не запропоновано позивачу змінити позовні вимоги на отримання грошової компенсації за частину будинку, що перебуває у спільній частковій власності сторін.

У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє зясуванню обставин справи по заявленим позовним вимогам. При цьому суд не має повноважень щодо внесення пропозиції позивачу на зміну позовних вимог, про що зазначено в доводах апеляційної скарги.

Колегія суддів дійшла висновку, що компенсація за частину спільної часткової власності подружжя регламентуються за нормами ст.ст.65,71 СК України та ст.365 ЦК України, які позивачем у даному позові не заявлялись.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді М.П.Григоренко

ОСОБА_6