Єдиний унікальний номер 243/927/16-ц Номер провадження 22-ц/775/805/2016
головуючий в I інстанції Профатило П.І.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
____________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Груіцької Л.О.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій подана апеляційна скарга публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві пред'явленій до суду 12 березня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» /надалі Банк/ просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість що утворилася станом на 30 листопада 2015 року через невиконання Умов та правил надання банківських послуг до яких позичальник приєднався згідно заяви позичальника від 29 березня 2011 року в розмірі 21 686,23 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 лютого 2015 року позов Банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в розмірі 6440,06 грн. та судовий збір 1378,00 грн.

В апеляційній скарзі представник Банку просив рішення скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, на думку заявника суд не взяв до уваги того, що договір кредиту було вчинено у письмовій формі, оскільки ОСОБА_1 29 березня 2011 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримав кредитну картку «Універсальна» та фактично не виконував належним чином зобов'язання що витікали із Умов та Правил надання банківських послуг.

Заслухавши доповідь судді, за відсутності представника позивача який в заяві від 05 квітня 2016 року просив розглянути справу без його участі, також за відсутності відповідача повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити за таких підстав.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково, виходячи з того, що письмова Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 29 березня 2011 року /надалі Анкета-заява/ та Умови і Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача та відсутні жодні інші письмові докази які би вказували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, суд вважав відсутніми правові підстави для того щоб стверджувати про існування між сторонами кредитних правовідносин. Разом з тим, суд виходячи із наявних в матеріалах справи письмових доказів визнав підтвердженою суму отриманих ОСОБА_1 коштів у розмірі 6 440,06 грн., яку стягнув на користь Банку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір, відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом договірне зобов'язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладенні договору.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що мала місце Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг за підписом ОСОБА_1 від 29 березня 2011року за змістом якої останній погодився з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

При цьому врахував що Анкета-Заява не містить жодних відомостей щодо істотних умов договору, а відповідно до чинного цивільного законодавства кредитний договір набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов /ч.1 ст. 638 ЦК України/ та істотними умовами кредитного договору є предмет, строк повернення та його ціна /розмір процентів/.

Відповідно до дійсного змісту норм цивільного права, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК).

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Долучені до справи Умови і Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови і Правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору /постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа N 6-16цс15)/.

Отже, оскільки Анкета-Заява та Умови і Правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 та відсутні жодні інші письмові докази які би вказували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, відсутні правові підстави для того щоб стверджувати про існування між сторонами кредитних правовідносин.

Разом з тим, відповідно до наявних в матеріалах справи письмових доказів, ОСОБА_1 отримав від Банку кошти в розмірі 6 440,06 грн. /а.с. 4-5/.

Отже відповідно до встановлених обставин отримані ОСОБА_1 кошти Банку не було повернуто та за відсутності між сторонами згоди щодо істотних умов договору кредитування між сторонами виникли інші зобов'язальні правовідносини.

Згідно статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У правовідносинах що виникли між сторонами ОСОБА_1 отримав від Банку кошти та зобов'язаний їх повернути, що свідчить про укладення договору позики, оскільки за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості та договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками /стаття 1046 ЦК України/.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду при визначенні розміру грошових сум отриманих ОСОБА_1 приймає до уваги надані Банком документальні докази, а саме виписку по рахунку та вважає підтвердженою та встановленою суму отриманих коштів в розмірі 6 440(шість тисяч чотириста сорок),06 гривен.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що повністю узгоджуються із матеріалами справи висновку суду першої інстанції з приводу стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості у розмірі 6440 (шість тисяч чотириста сорок),6 гривен.

З огляду на викладене, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: