У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_8 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» - Стрюкової І.О., на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог вказувало на те, що згідно кредитного договору №17/08/2005/840-17/1 від 17 серпня 2005 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_6, останній для придбання квартири був наданий кредит в сумі 10 700 дол. США, зі сплатою 12 % річних, з терміном користування по 17 серпня 2020 року.

17 серпня 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_6 укладено додатковий правочин №1, відповідно до якого сторони домовились доповнити розділ 4 договору пунктом 4.3.15 у наступній редакції: «4.3.15. Сплатити одноразово не пізніше дати видачі кредиту комісію за оформлення кредитної справи в розмірі 540 грн. 35 коп. Зазначену комісію позичальник повинен перерахувати на рахунок НОМЕР_1, а також сторони домовились доповнити розділ 4 Договору пунктом 4.3.16 у наступній редакції: «4.3.16. Сплатити комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,25 % від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу, згідно з п.3.3.3. Договору. Зазначену комісію позичальник повинен перерахувати на рахунок НОМЕР_2».

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 17 серпня 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра»,та ОСОБА_7 був укладений договір поруки №1, а між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_8 - договір поруки №2, відповідно до п. 1.2 яких кожен із цих поручителів зобов'язалися солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_6 своєчасно не виконала взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 14 липня 2014 року становить 13 326 дол. 83 центи США, та складається з: 9 240 дол. 61 центу США - заборгованості з повернення кредиту; 2 687 дол. 97 центів США - заборгованості зі сплати відсотків; 1 398 дол. 25 центів США- комісії, а також нарахованої пені в розмірі 234 048 грн 36 коп, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь указану суму заборгованості.

У квітні 2015 року ОСОБА_8 звернулася в суд із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказувала на те, що згідно кредитного договору №17/08/2005/840-17/1 від 17 серпня 2005 року ОСОБА_6 для придбання квартири був наданий кредит. 17 серпня 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та нею було укладено договір поруки №2, відповідно до якого вона зобов'язалася солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що укладений між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_6 укладено додатковий правочин № 1 від 17 серпня 2005 року, відповідно до якого сторони внесли зміни до основного кредитного договору, збільшує її зобов'язання як поручителя, що є підставою для припинення забезпеченого нею зобов'язання по кредитному договору. У зв'язку з цим ОСОБА_8 просила визнати припиненим договір поруки № 2 від 17 серпня 2005 року.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалоюапеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2015 року, позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору в розмірі 13 326 дол. 83 центи США, що становить 159 388 грн 88 коп. та 234 048 грн 36 коп., яка складається із: 9 240 дол. 61 центів США - заборгованості з повернення кредиту, що становить 110 517 грн 69 коп.; 2 687 дол. 97 центів США - заборгованості зі сплати відсотків, що становить 32 148 грн 12 коп.; 1 398 дол. 25 центів США- комісії, що становить 16 723 грн 07 коп., а також пеню в сумі 234 048 грн 36 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Надра» судові витрати в сумі 4 494 грн.

В задоволенні позову до ОСОБА_8 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_8 до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим задоволено.

Визнано договір поруки №2 від 17 серпня 2005 року, укладений між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_8, припиненим.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ КБ «Надра» повністю.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржника кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно п. 3 договору кредиту позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені даним договором платежі у порядку, передбаченому договором шляхом сплати мінімального необхідного платежу, розмір якого складає 129 дол. США. Позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту визначені у п. 3.3.2 договору щомісячно до 05 числа поточного місяця.

Згідно п.1.1 договору поруки поручитель солідарно та в повному обсязі несе відповідальність перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором в тому числі: - повернути кредит; сплатити відсотки за користування кредитом; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредиторам в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обґрунтоване і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язання вказаних у п. 1.1 даного договору повністю (чи в будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань в повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Згідно кредитного договору №17/08/2005/840-17/1 від 17 серпня 2005 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_6, останній для придбання квартири був наданий кредит в сумі 10 700 дол. США, зі сплатою 12 % річних, з терміном користування до 17 серпня 2020 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 14 липня 2014 року, за відповідачем ОСОБА_6 рахується заборгованість в сумі 13 326 дол. 83 центи США, що згідно офіційного курсу валют на цю дату еквівалентно 159 388 грн 88 коп., та складається із: 9 240 дол. 61 цент США - заборгованості з повернення кредиту, що еквівалентно 110 517 грн 69 коп.; 2 687 дол. 97 центів США - заборгованості зі сплати відсотків, що еквівалентно 32 148 грн 12 коп.; 1 398 дол. 25 центів США- комісії, що еквівалентно 16 723 грн 07 коп. Пеня складає 234 048 грн 36 коп.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 17 серпня 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра»,та ОСОБА_7 був укладений договір поруки №1, а також між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_8 був укладений договір поруки №2, відповідно до п. 1.2 яких кожен із цих поручителів зобов'язалися солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором.

Крім того, судами встановлено, що ПАТ КБ «Надра» уклав з ОСОБА_6 додатковий правочин до даного кредитного договору №17/08/2005/840-17/1 від 17 серпня 2005 року за яким сторони домовилися доповнити розділ 4 договору п.4.3.16 у наступній редакції: «Сплатити комісію за надання та управлінням кредитом в розмірі 0,25% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу, згідно з п.3.3.3. договору. Про укладення додаткового правочину ОСОБА_8 не було повідомлено.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення спірної суми кредитної заборгованості, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що боржник за спірним кредитним договором ОСОБА_6 допустила порушення кредитного зобов'язання, виконання якого забезпечено порукою ОСОБА_7, у зв'язку із чим позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу в указаній частині, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені судові рішення в частині позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення спірної суми кредитної заборгованості відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості, а підстави для скасування відповідних рішень в цій частині відсутні.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_8 про стягнення спірної суми кредитної заборгованості та в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що між банком та ОСОБА_6 укладено додатковий правочин №1, яким збільшено зобов'язання боржника та в наслідок якого збільшено відповідальність поручителя ОСОБА_8 без її згоди. Встановивши указані обставини, суди попередніх інстанцій вказали, що на підставі положень ч. 1 ст. 559 ЦК України припинено договір поруки № 2 від 17 серпня 2005 року, укладений між банком та ОСОБА_8

Проте, з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в частині позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_8 про стягнення спірної суми кредитної заборгованості та в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненимне відповідають з огляду на наступне.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами, ОСОБА_8 посилалась на те, що між банком та ОСОБА_6 укладено додатковий правочин №1, яким збільшено зобов'язання боржника та в наслідок якого збільшено її відповідальність, як поручителя, без її згоди, і просила припинити договір поруки, тобто припинити правовідношення на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення.

За положеннями ст. 559 ЦК України у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності припиняється порука.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Разом із тим помилковим є висновок суду про те, що права поручителів підлягають захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-69цс11 від 21 травня 2012 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оскільки при вирішенні спору в частині позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_8 про стягнення спірної суми кредитної заборгованості та в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим судами першої та апеляційної інстанцій, у порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України, не враховані вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення у вказаних частинах підлягають скасуванню з передачею справи в цих частинах на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» - Стрюкової І.О., задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2015 року скасувати в частині відмови у позові ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_8 про стягнення спірної суми кредитної заборгованості та в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим, справу в цих частинах передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення спірної суми кредитної заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик