Номер провадження: 22-ц/785/2559/16
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Плавич Н.Д.

при секретарі - Коноваленко Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2016 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, зацікавлена особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект",

ВСТАНОВИЛА:

13.05.2015 року, ОСОБА_3звернулась зі скаргою на бездіяльність першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі-ВДВС) і просила скасувати постанову ВДВС від 12.03.2012 року про накладення арешту на майно, яке їй належить.

Скарга обгрунтована тим, що у 2012 році у провадженні ВДВС знаходилось виконавче провадження про стягнення відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.04.2011 року, з ОСОБА_3, як з поручителя, на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі-Банк) заборгованості у сумі 924 251,14 гривень. Виконавче провадження про стягнення зазначеного боргу кілька разів відкривалось і закривалось, а у 2013 році борг добровільно погашено основним боржником ОСОБА_4.

21.09.2012 року виконавче провадження відносно ОСОБА_3 завершено на підставі ст. 47 ч. 4 Закону України "Про виконавче провадження". Повертаючи до Банка виконавчий документ, державний виконавець не скасував арешт, який накладено на підставі постанови ВДВС від 12.03.2012 року.

Посилаючись на те, що державний виконавець неправомірно діяв, оскільки повернув виконавчий лист до Банка і не зняв арешт, накладений на майно, ОСОБА_3 просила скасувати постанову від 12.03.2012 року про накладення арешту на її майно.

Представник ОСОБА_3.у суді першої інстанції скаргу підтримала.

Представник ВДВС і представник Банка не приймали участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду Одеської області від 20.01.2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення скарги, посилаючись на незаконність ухвали суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, відсутність підстав для оскарження постанов ВДВС про відкриття виконавчого провадження у 2012 році і наявність підстав для скасування постанови ВДВС від 12.03.2012 року про накладення арешта на майно ОСОБА_3

У засіданні колдегії суддів: представник ОСОБА_3 і представник товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (далі-Товариство) скаргу підтримали.

Представник ВДВС у засідання колегії суддів не з'явився, про розгляд справи 31.03.2016 року сповіщений 16.03.2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням, подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких, зокрема зазначив про розгляд справи за його відсутності.

Ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передчаю питання на новий розгляд на підставі ст. 312 ч.1 п.3 ЦПК України.

За змістом ст. 312 ч.1 п.3 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

ОСОБА_3 звернулась зі скаргою на бездіяльність державного виконавця ВДВС, а фактично оскаржила постанову ВДВС від 12.03.2012 року про накладення арешту на все належне їй майно у виконавчому провадженні ВП №31702688 (а.с.2).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи ВДВС під час виконання судового рішення, ухваленого відповідного до ЦПК України, порушено їх права чи свободи (ст. 383 ч.1 ЦПК України).

Встановлено, що 13.02.2012 року між Банком і Товариством укладено договір факторінгу, за умовами якого Банк передав Товариству право вимоги, у тому числі за кредитним договором від 28.01.2008 року /позичальник ОСОБА_4, поручитель ОСОБА_3, а.с.81-90/.

12.03.2012 року, за заявою Банка, як стягувача, відкрито виконавче провадження ВП № 31702688 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Банка боргу у сумі 924 251,14 гривень. 12.03.2012 року головним державним виконавцем ВДВС прийнята постанова про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження (а.с.3,5,35,36,44,45).

Постановою головного державного виконавця ВДВС від 19.03.2012 року з ОСОБА_3 стягнуто виконавчий збір у сумі 92 425,12 гривень (а.с.46).

21.09.2012 року, на підставі постанови державного виконавця ВДВС,виконавчий лист повернуто стягувачу з підстав ст. 47 ч.1 п.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с.4,56).

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено Законом, незважаючи на попередженя державного виконавця про повернення йому виконавчого провадження (ст. 47 ч.1 п.4 Закону України "Про виконавче провадження", далі-Закон).

ОСОБА_3, оскаржуючи постанову ВДВС від 12.03.2012 року про накладення арешту на майно у скарзі зазначала, що про відкриття виконавчого провадження їй не було відомо до травня 2015 року, копію постанови про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на її майно і про стягнення виконавчого збору вона, у встановленому законом порядку, не отримувала (а.с.2).

Крім того, представник ОСОБА_3 у суді першої інстанції стверджувала про те, що ВДВС порушив порядок проведення виконавчих дій, до того, у 2013 році боржник /позичальник/ ОСОБА_4 добровільно погасив борг у сумі 924 251,14 гривень, при цьому борг повернуто Товариству, якому у лютому 2012 року Банк передав право вимоги, що підтверджується листом Товариства (а.с.63-65).

ВДВС, відповідаючи 06.05.2015 року на звернення ОСОБА_3, зазначав про те, що скасування постанови від 12.03.2012 року про накладення арешту на її майно неможливе з тих підстав, що є постанова про стягнення виконавчого збору (а.с.66).

У розумінні ст. ст. 45, 46 Закону, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо боржник не виконав рішення у встановлений для цього строк і воно було виконане примусово. Суд може визнати стягнення виконавчого збору необгрунтовами, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення був нереальним.

Суд, вирішуючи скаргу по суті, доводи ОСОБА_3 і її представника стосовно не повідомлення боржника належним чином про відкриття виконавчого провадження, про можливість виконання рішення суду добровільно і про наслідки невиконання рішення суду у добровільному порядку, про накладення арешту на її майно - належним чином не перевірив, зокрема не витребував і не дослідив у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження ВП №31702688.

Разом з тим, з'ясування зазначених обставин має суттєве значення для вирішення питання про те, чи дотримався державний виконавець вимог закону про належне повідомлення боржника щодо здійснених ним дій у виконавчому провадженні, а також для з'ясування питання, чи був встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення суду реальним.

Відмовляючи у скарзі, суд також зазначив в ухвалі, що "суд погоджується з доводами заявниці стосовно того, що станом на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-9630/10 від 19.04.2011 р.- 12.03.2012 р. ПАТ "УкрСиббанк" вже не було належню стороною цього виконавчого провадження, але враховуючи, що заявниця не оскаржила у встановленому законом порядку дії державного виконавця, пов'язані з винесенням: постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №31702688 від 12.03.2012 року......., а також не оскаржує ці дії державного виконавця у даній справі, тому у суду відсутні законні підстави для задоволення скарги заявниці" (а.с.122).

Суд, всупереч ст. 10 ч. 4 ЦПК України, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи й не роз'яснив ОСОБА_3 і її представнику право на уточнення скарги шляхом оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про повернення виконавчого листа стягувачу й не попередив ОСОБА_3 або її представника про наслідки вчинення або невчинення зазначеної процесуальної дії.

Під час розгляду справи в апеляцінйому порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість судового рішення у межах доводів апеляційної скарги і межах вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, на стадії розгляду справи в апеляцінйому порядку апеляційний суд не може виходити за межі вимог, які розглядав суд першої інстанції.

Приймаючи до уваги, що суд належним чином не з'ясував обставини справи, зокрема не витребував і не дослідив матеріали виконавчого провадження, не перевірив доводи заявниці про те, що борг сплачено у добровільному порядку іншим боржником - ОСОБА_4, у зв'язку із відступленням права вимоги за договором факторингу не роз'яснив ОСОБА_3 та її представнику право оскаржити постанову про відкриття виконавчого провадження і наступні постанови, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.2 п.4, 312 ч.1 п.3, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2016 року - сксувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області /підпис/ Л.Г. Ващенко

/підпис/ Г.Я. Колесніков

/підпис/ Н.Д. Плавич

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Л.Г. Ващенко