У х в а л а

іменем україни

11 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварське будівельно-монтажне управління-35» про розірвання договору підряду, стягнення збитків, пені та відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварське будівельно-монтажне управління-35» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 березня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір підряду виконання будівельних робіт, відповідно до якого підрядник бере на себе зобов'язання своїми силами і засобами, на власний ризик виконати і здати замовникові будівельні роботи згідно затвердженого графік; виконання робіт, встановлено загальну вартість підрядних робіт та графік фінансування робіт. Незважаючи на отримання відповідачем коштів на проведення будівельних робіт від позивача, роботи не були виконані, чим порушено умов договору підряду та завдано матеріальних збитків та моральну шкоду. Позивач просив розірвати договір підряду, укладений 23 березня 2012 року між ним та відповідачем, та стягнути з відповідача збитки в розмірі 148 453 грн, пеню за прострочення виконання зобов'язання за договором підряду в розмірі 162 804 грн 24 коп. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50 тис. грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Броварське будівельно-монтажне управління-35» (далі - ТОВ «Броварське будівельно-монтажне управління-35») звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача боргу у розмірі 73 360 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між сторонами було укладено договір № 1/12, відповідно до п. 1 якого підрядник зобов'язався виконати і здати замовникові будівельні роботи, а саме: будівництво пристані та берегоукріплюючі лінії за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Козин, вул. Старокиївська, 32, відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації в обумовлений цим договором строк, а замовник зобов'язався надати підрядникові будівельний майданчик, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти закінчений будівництвом об'єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт. Відповідно до додатку № 1 до договору, вартість виконання будівельник робіт складає 186 313 грн. Згідно додатку № 3 до договору замовник передав на виконання умов договору 23 березня 2012 року підряднику 12 200 доларів США. Наступна оплата робіт була здійснена замовником 13 листопада в сумі 9 475 грн та 01 грудня 2012 року в сумі 6 000 грн, згідно розписок директора підрядника ОСОБА_4, тобто замовник з порушенням визначених в додатку № 3 до договору передав підряднику 112 945 грн. Підрядником було виконано в повному обсязі умови договору, тобто закуплено матеріали, збудовано пристань та берегоукріплюючу лінію, а замовником в порушення умов договору не було сплачено 73 360 грн, а тому позивач просив задовольнити його вимоги.

Ухвалою Обухівського районного Київської області позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «Броварське будівельно-монтажне управління-35» про розірвання договору підряду, стягнення збитків, пені та моральної шкоди залишено без розгляду.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року, позов ТОВ «Броварське будівельно-монтажне управління-35» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Броварське будівельно-монтажне управління-35» борг у сумі 73 360 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами було укладено договір підряду, умови якого відповідачем у повному розмірі не виконано, оскільки відповідачем не надано доказів повної оплати за виконану роботу. Обовязок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладено саме на замовника.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

За змістом ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Отже, встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2014 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, відхилити, заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

О.В. Ступак