Провадження № 2-з/761/35/2016
У Х В А Л А

Іменем України

25 січня 2016 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Юзькова О.Л., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження земельної ділянки по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним в частині та визнання права власності на частину земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним в частині та визнання права власності на частину земельної ділянки.

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони відчуження земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_1. Заява мотивована тим, що предметом позову є 1/100 частина земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_1. 30.06.2011 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 1/100 частки житлового будинку в АДРЕСА_2, посвідчений Крижанівською В.П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2. Після зняття іпотеки позивач мав переоформити у власність зазначену частину земельної ділянки, але всупереч вимогам закону ОСОБА_3 не повідомив позивача про вивільнення земельної ділянки із під іпотеки, а подарував її своєму сину - ОСОБА_2 Таким чином, з метою недопущення зловживання сторонами своїми правами, подальшого продажу земельної ділянки та захисту законних прав та інтересів позивача виникла нагальна необхідність у забезпеченні позовних вимог.

Питання про забезпечення позову вирішується ухвалою, згідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, упровадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 152 ЦПК України одними із засобів забезпечення позову є, зокрема, заборона вчиняти певні дії, накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться в нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути спів мірними з заявленими вимогами.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 р., з відповідними змінами та доповненнями, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи те, що позивачем надано заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту та заборони відчуження земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 в повному обсязі, суд приходить до висновку, що зазначені засоби не є спів мірними із заявленими вимогами.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 27, 135, 151-153, 209 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: