Номер провадження: 22-ц/785/3405/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.04.2016 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Кравець Ю.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із спільної сумісної власності та зобовязання не перешкоджати проведенню реконструкції квартири,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Вказане рішення оскаржує в апеляційному порядку позивач ОСОБА_2 В скарзі ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 24.03.2016 року вказана апеляційна скарга, була залишена без руху, в тому числі у звязку з порушенням вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», а саме: апелянтом не сплачено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги у повному розмірі з наступних підстав.

До апеляційної скарги додана квитанція №3926977 від 15.03.2016 року про сплату апелянтом судового зору у розмірі 303,16 грн.

При цьому встановлено, що предметом позову була як вимога майнового характеру (про виділення в натурі частки із спільної сумісної власності) так і вимога немайнового характеру (про зобовязання не перешкоджати проведенню реконструкції квартири).

Відповідно п.3 ч.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Так як предметом позову були майнові вимоги, а саме: про виділення в натурі частки із спільної сумісної власності, ціна позову відповідно до п.2 ч.1 ст. 80 ЦПК України визначається вартістю майна.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20 грн.) та за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (від 551,20 грн. до 6890,00 грн.).

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, апелянту було необхідно визначити вартість спірного майна та сплатити несплачену суму судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер.

Встановлено строк апелянту в пять днів з дня отримання ним даної ухвали для усунення вказаних недоліків скарги. Роз'яснено наслідки невиконання даної ухвали.

З наявної у матеріалах справи розписки з поштового відділення вбачається, що копію ухвали апеляційного суду апелянт отримав 31.03.2016 року.

На виконання ухвали судді апеляційного суду Одеської області від 24.03.2016 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 надав заяву про виправлення недоліків апеляційної скарги, до якої додав квитанцію про сплату судового збору у розмірі 551,20 грн.

Враховуючи те, що до апеляційної скарги була додана квитанція про сплату апелянтом судового зору у розмірі 303,16 грн., загальна сума сплаченого судового збору становить 854,36 грн., при цьому згідно Закону України «Про судовий збір» мінімальний розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду немайнового характеру та майнового характеру становить 606,32 грн. за кожну вимогу. Таким чином, враховуючи заявлені позовні вимоги, мінімальний розмір судового збору повинен становити не менш ніж 1212,64 грн.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що зазначені в ухвалі ухвали судді апеляційного суду Одеської області від 24.03.2016 року недоліки не були усунуті апелянтом у повному обсязі.

Відповідно до положення статей 121, 297 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.

Апелянт не позбавлений права після усунення недоліків повторно звернутись до апеляційного суду в установленому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 121, 297 ЦПК України, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із спільної сумісної власності та зобовязання не перешкоджати проведенню реконструкції квартири - вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5