Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/65/16-ц
Провадження № 2/670/83/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 рокусмт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого : судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1Є звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила зобовязати відповідача ОСОБА_2 спростувати невірну видану інформацію про неї та її сім`ю, про розміщення криниці, як таку, що не відповідає дійсності. Також просила стягнути із відповідача на її користь 5000 гривень за нанесену моральну шкоду.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що відповідач розповсюдила про неї та її сім`ю інформацію, що порушує особисті немайнові права, а саме 18.10.2013 року у поясненні прокурору Садовському А. вказала, що сім`я ОСОБА_1 не брала участі у будівництві криниці, та що спільна криниця знаходиться на подвірї ОСОБА_3 Цим самим ОСОБА_2 поширила інформацію,що не відповідає дійсності, оскільки дану криницю споруджували спільно усі громадяни.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги підтримала повністю та просила задовольнити.

Пояснила, що ОСОБА_2 18.10.2013 року поширила про неї та її сім`ю недостовірну інформацію шляхом надання невідомо з якою метою пояснень прокурору Садовському А. про те, що вона та її сім`я не копали криницю. Дана інформація не відповідає дійсності, оскільки криницю, яка на теперішній час знаходиться на господарстві ОСОБА_3, копали усією громадою за спільні кошти, і вона є спільною. Однак ОСОБА_3 перешкоджає позивачу у користуванні криницею, не даючи нормально набрати води. Дізнавшись про надану відповідачем інформацію, ОСОБА_1 сильно переживала, зазнала душевних страждань, захворіла, після чого змушена була лікуватись, та у звязку з цим має право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, не зявилась, причини неявки не повідомила.

Представник третьої особи, Віньковецького відділу Городоцької місцевої прокуратури, залученої протокольно ухвалою суду від 15.03.2016 року, у судове засідання також не зявився, та свою позицію щодо позовних вимог у листі від 22.03.2016 року за вих. № 69-1922 начальник Віньковецького відділу Городоцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 не висловив.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Встановлено, що 15.10.2013 року ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою у прокуратуру Віньковецького району Хмельницької області на неправомірні дії Нетечинецької сільської ради щодо приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_3, та вказану заяву було зареєстровано райпрокуратурою того ж дня за вх. № 123.

18.10.2013 року старший прокурор прокуратури Віньковецького району ОСОБА_6, проводячи перевірку за цією заявою, відповідно до вимог ст. ст. 8, 20 Закону України «Про прокуратуру» відібрав письмове пояснення у жительки с. Нетечинці ОСОБА_2, яка повідомила, що по сусідству з нею проживає ОСОБА_3, у якого на подвірї знаходиться криниця. Криниця будувалась у 1978 році спільними зусиллями кількох односельчан, а сім`я ОСОБА_1 участі в будівництві криниці не брала.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Отже ,за змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає лише поширена недостовірна інформації, яка призвела до порушення особистих немайнових прав особи, а перелік видів особистих немайнових прав особи, до кола яких відноситься і право на повагу до гідності та честі, право на недоторканність особистого і сімейного життя наведено у ст. 270 ЦК України.

Як встановлено у судовому засіданні, 18.10.2013 року старшим прокурором прокуратури Віньковецького району ОСОБА_6 під час проведення прокурорської перевірки за заявою ОСОБА_1 згідно з вимогами ст. ст. 8, 20 Закону України «Про прокуратуру» отримано письмові пояснення від ОСОБА_2, які позивач вважає недостовірними, та такими, що порушують її честь, гідність та ділову репутацію.

Однак відомості щодо позивача та її сім`ї, наведені ОСОБА_2 у поясненнях за своїм характером є нейтральними, тобто, в них не вказується про порушення позивачем та членами її сім`ї норм закону, вчинення будь-яких інших дій негативного характеру (порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо), що могло б порушити їх право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Крім того, згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 8 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), посадові особи і громадяни зобов'язані з'являтись за викликом прокурора і давати пояснення з обставин, які з'ясовуються прокурорською перевіркою. Ухилення від виконання законних вимог прокурора тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право отримувати від посадових та службових осіб і громадян усні або письмові пояснення, в тому числі шляхом виклику відповідної особи до органу прокуратури. Ці дії можуть бути вчинені виключно під час проведення перевірки в порядку, передбаченому статтею 21 цього Закону.

З огляду на викладене, позивач не довела факту порушення своїх особистих немайнових прав, а факти перешкоджання з боку ОСОБА_3 на користування криницею їй та членам її сім`ї, на що вказувала ОСОБА_1, підлягають доказуванню чи спростуванню у ході вирішення спору щодо її права на користування криницею.

Наведене встановлено рішенням Віньковецького районного суду від 17.11.2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування інформації, та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області від 15.01.2016 року, постановленою у цій справі за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 на рішення суду.

Тому з огляду на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, згідно з якою обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, суд вважає встановленим відсутність факту порушення особистих немайнових прав ОСОБА_1 внаслідок надання відповідачем пояснень працівнику прокуратури.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача у сумі 5000 гривень, то суд зазначає таке.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, беручи до уваги, що у судовому засіданні жодних доказів про порушення відповідачем особистих немайнових прав позивача та членів її сім`ї не здобуто, суд вважає, що законних підстав для стягнення моральної шкоди із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 також немає, та в позові належить відмовити.

Судові витрати згідно зі ст. 88 ЦПК України, та враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи, а у позові відмовлено, компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. 16, ст. 23, ст. 270, ст. 275, ст. 277, ст. 1167 ЦК України, ст. 8, ст. 10, ст. 60, ст. 88, ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Хмельницької області через Віньковецький районний суд протягом десяти днів із дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М.Волкова