Справа № 694/215/16-ц
провадження 2/694/183/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

17.03.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Кравченко Т.М.,

при секретарі Некречій Н.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Енергобанк» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 33 755 грн. 76 коп. без відрахувань податків та обовязкових платежів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 квітня 2011 року його було прийнято на роботу на посаду юрисконсульта Черкаської регіональної дирекції ПАТ «Енергобанк», а з 17 лютого 2014 року в звязку зі змінами в організаційній структурі його було переведено на посаду юрисконсульта по м. Черкаси відділу позовної роботи департаменту юридичного забезпечення та роботи з проблемними активами.

Відповідно до постанови Правління НБУ № 96 від 12.02.2015 року було прийняте рішення про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних та з 13.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію.

27 квітня 2015 року на підставі наказу № 300-о від 23.04.2015 року позивача було звільнено з ПАТ «Енергобанк» у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно цього ж наказу ПАТ «Енергобанк» зобовязаний був в день звільнення виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки за період роботи з 20.04.2013 року по 27.04.2015 року. Сума невиплаченої заробітної плати за квітень 2015 року та розрахункових коштів при звільненні становила 9 459,83 грн.

05 травня 2015 року через касу відділення №1 ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» у м. Черкаси позивачу була виплачена частина заробітної плати за квітень 2015 року в розмірі 1 685,41 грн. Остаточний розрахунок в сумі 7774,42 грн. було проведено лише 28.12.2015 року після зарахування вказаної суми коштів на рахунок позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Кількість днів затримки здійснення розрахунку за період з 27 квітня по 28 грудня 2015 року становить 173 дні, а розмір середнього заробітку складає 195 грн. 12 коп. на день. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 33 755, 76 грн. (195,12 грн х 173).

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Направив до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що на підставі постанови Правління НБУ від 12.02.2015 року № 96 «Про віднесення ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» до категорії неплатоспроможних», керуючись п. 2 ч. 5 ст. 12 та ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 29 від 12.02.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішила розпочати з 13 лютого 2015 року процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію було запроваджено строком на три місяці з 13 лютого по 12 травня 2015 року.

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.04.2015 року № 93 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» по 11.06.2015 року, а рішенням Фонду від 12.06.2015 року № 115 було запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12.06.2015 року.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами під час здійснення тимчасової адміністрації в банку, а тому задоволення вимог кредиторів банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, може бути здійснено виключно у процедурі ліквідації банку та в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Заборгованість по заробітній платі та інших розрахункових платежах у загальній сумі 7735,55 грн. була виплачена ОСОБА_1 28.12.2015 року після затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів в порядку черговості, передбаченої Законом.

До того часу ПАТ «Енергобанк» не мало достатніх фінансових можливостей для здійснення розрахунків із звільненими працівниками банку, зокрема із ОСОБА_1, а тому в діях відповідача відсутня вина, як один із обовязкових елементів складу правопорушення, яка є необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст.117 КЗпП України.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 з 20 квітня 2011 року по 27 квітня 2015 року працював на посаді юрисконсульта в ПАТ «Енергобанк» та був звільнений у звязку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується його трудовою книжкою (а.с. 7).

Згідно наказу № 300-о від 23.04.2015 року ОСОБА_1 при звільненні мали виплатити вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП Украни у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки за період роботи з 20.04.2013 року по 27.04.2015 року (а.с. 8).

Відповідно до розрахункового листка заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за квітень 2015 року та розрахункових коштах при звільнені 27.04.2015 року становить 9 459 грн. 83 коп. (а.с. 9).

З копії видаткового касового ордера від 16.04.2015 року вбачається, що 05.05.2015 року ОСОБА_1 отримав від ПАТ «Енергобанк» кошти в сумі 1685, 41 грн. (а.с. 10).

Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 28.12.2015 року шляхом перерахунку коштів в сумі 7735,55 грн. на його картковий рахунок в Приватбанку (а.с. 12).

Частина перша статті 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з положеннями ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначається, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; cама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що трудові права позивача щодо отримання всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення, було порушено відповідачем.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку здійснюється судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Враховуючи те, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 за два попередні місяці до звільнення (лютий, березень 2015 року) становить 8000 грн. та позивач відпрацював в цих місяцях 41 робочий день, його середня заробітна плата становить 195,12 грн. (8000 : 41 = 195,12 грн.)

Час затримки розрахунку при звільненні становить 169 робочих днів (з 28 квітня по 28 грудня 2015 року), а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 32 975 (тридцять дві тисячі девятсот сімдесят пять) грн. 28 коп. (195,12 х 169 = 32975,28).

Доводи відповідача про те, що відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволення вимог кредиторів банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, може бути здійснено виключно у процедурі ліквідації банку та в порядку черговості, визначеної ст. 52 цього Закону є непеконливими, оскільки згідно ст. 36 цього Закону обмеження щодо здійснення задоволення вимог кредиторів під час тимчасової адміністрації не поширюється на зобовязання банку щодо виплати заробітної плати працівників банку.

Відсутність фінансових можливостей у відповідача для здійснення розрахунків із звільненими працівниками не свідчить про відсутність вини та не виключає відповідальності роботодавця.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення, однак в меншому розмірі, ніж просить позивач, в звязку з невірним визначенням ним кількості робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні.

На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП Українита керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 квітня 2015 року по день фактичного розрахунку 28 грудня 2015 року в сумі 32 975 (тридцять дві тисячі девятсот сімдесят пять) грн. 28 коп. без відрахувань податків та обовязкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк»» на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Повний текст рішення складено 22 березня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.М. Кравченко