Справа № 487/1793/16-ц
Провадження № 6/487/49/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.

секретаря Колісниченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов*язання за рішенням суду,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - ОСОБА_2 за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання зобов*язань за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва. В обґрунтування подання державний виконавець вказав, що у Заводському ВДВС Миколаївського МУЮ здійснюється виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-2542/2001, виданого 21.09.2011 р. Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, починаючи з 12.09.2001 р. і до його повноліття. 18.01.2014 р. було відкрито виконавче провадження. При перевірці за базами даних та реєстрами органів, що здійснюють державну реєстрацію власності на майно, належного боржнику нерухомого майна, транспортних засобів та місце роботи/ джерело доходів не виявлено. 20.11.2015 р. боржнику рекомендованою кореспонденцією направлений виклик про явку до державного виконавця 02.12.2015 р., проте боржник не з*явився, а виклик повернувся до відділу у зв*язку з закінченням терміну зберігання. 20.11.2015 р. направлений запит до УДМС України у Миколаївській області про надання інформації, чи здійснювались боржником будь-які дії щодо організації виїзду за кордон та чи наявний у боржника закордонний паспорт. Відповідно до отриманої відповіді, боржник 20.07.2007 р. документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕА №063881. 23.11.2015 р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до інформації ОАДБ УМВС України в Миколаївській області боржник був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але у 2013 р. виписаний. За адресою: АДРЕСА_1 боржник не зареєстрований. Заборгованість боржника по аліментам становить 17323,24 грн. станом на 08.12.2014 р. Таким чином, державний виконавець вважає, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України може сприяти виконанню рішення суду.

У судове засідання державний виконавець не з*явився, його неявка не перешкоджає розгляду подання.

Дослідивши матеріали подання, суд ввжає, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов*язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в*їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон може бути наявність неврегульованих аліментних, договірних чи інших невиконаних зобов*язань до виконання зобов*язань, або розв*язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов*язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Частиною 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. У відповідності до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що на виконані у державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ перебуває виконавчий лист, виданий 21.09.2001 рокуЗзаводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 12.09.2001 р. і до його повноліття.

За даним виконавчим документом 28.01.2014 р. було відкрито виконавче провадження, про що свідчить додана до подання копія постанови про відкриття виконавчого провадження.

28.01.2014 р. листом №1439/01/02/-47/20 боржнику нібито була надіслана постанова про відкриття виконавчого провадження. Однак, будь-яких доказів щодо фактичного отримання боржником вказаної постанови та його обізнаності про відкриття виконавчого провадження суду не надано (відсутні копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення або документи, які підтверджують вручення боржнику документів у будь-який інший спосіб).

При цьому суд враховує, що сам факт надіслання боржнику документів виконавчого провадження, без відповідного документального підтвердження їх вручення, не може бути розцінено як належне повідомлення про відкриття виконавчого провадження, а також про час, дату та місце вчинення виконавчих дій.

Виконавче провадження відкрито 28.01.2014 р., а до подання доданий лише один виклик боржника до державного виконавця від 20.11.2015 р., який боржнику не був вручений.

23.11.2015 р. державним виконавцем накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

З тексту подання та доданих до нього документів вбачається, що державним виконавцем були надіслані запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Пенсійного фонду України, державної податкової служби України.

Таким чином, подання та додані до нього документи не містять в собі безспірних доказів, які свідчать про факт ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання відповідного обов*язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов*язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об*єктивні обставини.

Сама по собі наявність зобов*язання по виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, чи постанови компетентних органів, без встановлення причин їх не виконання, ще не свідчить про тривале та свідоме ухилення боржника від виконання зобов*язання.

Крім того, не було надано суду також доказів того, що державним виконавцем були вчинені всі можливі дії, направлені на виконання рішення, а саме була перевірена можливість виконання рішення у інший, передбачений законом спосіб. В матеріалах справи відсутні дані про те, що виходом за місцем реєстрації чи проживання боржника було встановлено відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення для виконання рішення.

Не заслуговують на увагу і посилання державного виконавця на те, що невжиття заходів щодо обмеження виїзду боржника за межі України ускладнюватиме подальше виконання рішення суду, оскільки доказів, що свідчать про намір ОСОБА_2 виїхати за межі України, не було надано. Наявність у боржника паспорту громадянина України для виїзду за кордон ще не вказує на його наміри виїхати за межі держави.

Таким чином, державним виконавцем на час звернення до суду із поданням не надано доказів вжиття усіх передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання виконавчого листа. Суд же перевіряє достатність підстав для задоволення подання саме на час звернення до суду. Тобто, виконавчою службою не було доведено, що боржник має змогу виконати зобов*язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до виконання зобов*язання за рішенням суду відмовити за необґрунтованістю.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом п*яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п*яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.А. Карташева