МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_________________________________________________________
Справа №521/2491/15-ц
Номер провадження №6/521/20/16
УХВАЛА

16 лютого 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі

судді Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ідкіної Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника керівника ДП «СКБ «Молнія» ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває подання Малиновського відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що на примусовому виконанні в Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження №В-22/258 по виконанню виконавчого листа №521/2491/15-ц, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ДП СК «Молнія» заборгованості по заробітній платі фізичних осіб та заборгованості по виплаті грошових коштів юридичним особам у розмірі 4 576 988, 49 грн.

Боржник, однак, в добровільному порядку суму боргу не сплачує.

Представник Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судовому засіданні подання підтримав.

ОСОБА_2, допущений ухвалою суду до участі у розгляді подання, в судовому засіданні проти задоволення подання заперечував.

Дослідивши подання, надані заявником матеріали з виконавчого провадження, матеріали цивільної справи №521/2491/15-ц, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

За ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Так, згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадяни України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобовязань, а також ухилення від виконання зобовязань, покладених на громадянина судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Вказане узгоджується із п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, за якою подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов'язань за рішенням повинно містити, зокрема, докази підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

"Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. («Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01.02.2013 року)

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Так, в поданні державний виконавець вказує, що боржник керівник ДП «СКБ «Молнія» ОСОБА_2 свої зобовязання не виконує та від виконання рішення суду ухиляється.

Поряд із тим, докази які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом в матеріалах подання відсутні.

Лише факт невиконання боржником самостійно зобов'язань (наявність встановленого судом неврегульованого зобовязання) не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання покладених рішеннями зобовязань, та про намір боржника вибути за межі України з цією метою.

Оскільки суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання рішення суду, а належних доказів цілеспрямованого ухилення керівника ДП «СКБ «Молнія» ОСОБА_2 від виконання рішення суду на час подання заявником не надано, суд вважає, що подання Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника є необґрунтованим, та таким що не відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника керівника ДП «СКБ «Молнія» ОСОБА_2 відмовити.

Розяснити заявникові, що він не позбавлений права в процесі виконавчого провадження на повторне звернення до суду із спірного питання у випадку вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: С.В. Маркарова