АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Маліновська В.М.
№22-ц/796/6080/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, третя особа: Державне підприємство «Укрветсанзавод», про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та визнання строкового договору укладеним на невизначений строк,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, в якому просив визнати строковий договір Контракт № 05/2014 з генеральним Директором Державного підприємства «Укрветсанзавод» від 17 листопада 2014 року таким, що укладений на невизначений строк, визнати незаконним наказ № 460-к від 16.11.2015 р. Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України про його звільнення з посади генерального директора Державного підприємства «Укрветсанзавод» 16.11.2015 р., поновити його на посаді генерального директора Державного підприємства «Укрветсанзавод» з 16.11.2015 p. та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення.

В мотивування вимог посилався на те, що 17.11.2014р. між ним та відповідачем було укладено контракт 05/2014 з генеральним директором ДП «Укрветсанзавод». Згідно із наказом № 460-к від 16.11.2015р. «Про звільнення ОСОБА_1», позивача було звільнено 16 листопада 2015 року з посади генерального директора ДП «Укрветсанзавод» у зв'язку із закінченням терміну дії контракту згідно пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю. Разом з тим, позивач зазначив, що 17.11.2015р. він вийшов на роботу після закінчення строкового контракту та продовжив працювати і виконувати свої посадові обов'язки генерального директора, а тому строковий контракт набув характеру безстрокового. Відповідач ні 16 листопада, ні 17 листопада 2015 року не вимагав припинення трудових відносин. Окрім того, в день звільнення позивача відповідач не видав йому наказ про звільнення, трудову книжку та не провів розрахунок в день звільнення, хоча позивач працював та виконував свої посадові обов'язки протягом всього дня і протягом наступного дня - 17.11.2015р., а тому позивач вважає, що звільнення відбулося без законних підстав, наказ підлягає визнанню незаконним, а контракт таким, що укладений на невизначений строк.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що відповідач не звільняв позивача 16.11.2015 р. Звільнення фактично відбулося 18.11.2015 р. Накази відповідача, а саме: «Про звільнення ОСОБА_1», що датований 16.11.2015 р. та наказ «Про призначення з 18.11.2015 р. ОСОБА_3 виконуючим обов'язки генерального директора», що датований 17.11.2015 p. фактично підготовлені та подані до ДП «Укрветсанзавод» 18.11.2015 р.

Суд проігнорував ту обставину, що ОСОБА_1 після закінчення строку дії контракту продовжував виконувати свої посадові обов'язки і будь-яких заперечень відповідач не висловлював до 18.11.2015 р.

Суд упереджено оцінив письмові докази, надані ОСОБА_1, які підтверджували факт продовження контракту між сторонами. Про продовження трудових відносин свідчать численні листи за період 16-18.11.2015 р. від філій Державного підприємства «Укрветсанзавод» (Тульчинська, Калинівська, Хмельницька, Тернопільська, Сквирська) на ім'я генерального директора ОСОБА_1, які останній погоджував та передав в роботу. Деякі листи разом із ОСОБА_1 погоджував працівник ОСОБА_5 (а.с.31-33, 35-37). Крім цього, за період з 16-18.11.2015 p., за погодженням та підписом ОСОБА_1 проводилися різні фінансові операції та оплати. Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 26.11.2015 p. керівником ДП «Укрветсанзавод» був вказаний ОСОБА_1, що не врахував суд.

Вважає, що продовження трудових правовідносин, тобто вихід працівника наступного дня після закінчення строкового трудового договору, допуск його до роботи є юридичним фактом, у силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений термін. Однак такі наслідки не настають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових правовідносин. Вимога власника оформляється наказом про звільнення, записом у трудовій книжці і пропозицією отримати трудову книжку і розрахунок по заробітній платі. У разі відмови працівника вчинити зустрічні дії необхідно скласти акт, а у разі відсутності на роботі в останній день дії строкового трудового договору у цей день надіслати працівникові повідомлення телеграмою або рекомендованим листом про необхідність одержати трудову книжку і розрахунок по заробітній платі.

Крім цього, суд не надав оцінки наказу від 17.11.2015 р. «Про виконуючого обов'язки директора ДП «Укрветсанзавод» № 462-к, згідно якого лише з 18.11.2015 р. було призначено виконуючого обов'язки генерального директора. Вказаний наказ є прямим доказом того, що 17.11.2015 p. ОСОБА_1 продовжував працювати на посаді генерального директора після закінчення строку дії контракту.

При ухваленні рішення суд помилково вказав, що з листка непрацездатності серії АГЧ №986256 вбачається, що ОСОБА_1 з 10.11.2015 р. по 27.11.2015 р. перебував на лікарняному, оскільки із даного листка слідує, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 18.11.2015 p. по 27.11.2015 p. Крім цього, дата видачі лікарняного 18.11.2015 р. (а.с.90). Тому, висновки суду, що ОСОБА_1 у період з 10.11.2015 р. не міг виконувати свої посадові обов'язки за станом здоров'я є необґрунтованими.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із безпідставності посилання позивача на незаконність його звільнення в період тимчасової непрацездатності, оскільки норма ч. 3 ст. 40 КЗпП України застосовується лише до правовідносин щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу (ст. 40, 41 КЗпП України) і не поширюється на випадки припинення трудового договору з інших підстав, зокрема, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України. Крім того, доказів того, що позивач продовжував виконувати свої посадові обов'язки у зв'язку з чим його трудові відносини з відповідачем фактично тривали і після закінчення відповідного строку, не знайшли свого підтвердження, та є такими, що не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 17 листопада 2014 року між Державною ветеринарною фітосанітарною службою України, до сфери управління якої належить державне підприємство, та ОСОБА_1 було укладено Контракт № 05/2014, за яким останнього призначено на посаду генерального директора державного підприємства «Укрветсанзавод» на термін один рік з 17 листопада 2014 року по 16 листопада 2015 року (а.с.6-9).

На підставі зазначеного Контракту № 05/201 від 17.11.2014р., протоколу постійно діючої комісії з конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання № 1/4 від 09.10.2014р., погодження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.10.2014р. № 001-2274, погодження Міністра аграрної політики та продовольства України від 14.11.2014р. № 37-25-4-7/17534, відповідачем видано Наказ від 17.11.2014р. № 576-к, яким позивача призначено, як переможця конкурсного відбору, на посаду генерального директора державного підприємства «Укрветсанзавод» на термін з 17 листопада2014р. по 16 листопада 2015р. на умовах укладеного з ним контракту (а.с.10).

Відповідно до п.1. Контракту № 05/2014 від 17.11.2014р. керівник зобов'язується безпосередньо та через адміністрацію Державного підприємства «Укрветсанзавод» здійснювати поточне управління (керівництво) Підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за Підприємством державного майна, а Уповноважений орган управління зобов'язується створювати належні умови для матеріального забезпечення організації праці Керівника.

Так, згідно п.п.24, 25 Контракту визначено, що внесення змін і доповнень до контракту здійснюється шляхом підписання додаткових угод. Цей контракт припиняється, зокрема після закінчення дії контракту. Відповідно до п.п.30, 32 Контракту, термін його дії з 17 листопада 2014 року по 16 листопада 2015 року. Умови контракту можуть бути змінені лише за угодою Сторін шляхом підписання додаткових угод.

Пунктом 28 Контракту визначено, що за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін.

Позивач 28.10.2015р. направив заступнику голови Державної фітосанітарної служби України лист «Щодо врегулювання трудових відносин», в якому з метою врегулювання подальших трудових відносин та продовження здійснення наданих позивачу повноважень щодо управління Державним підприємством «Укрветсанзавод» останній надіслав заяву про продовження контракту (а.с.29), та заяву від 28.10.2015р., в якій просив розглянути питання продовження за угодою сторін контракту з генеральним директором ДП «Укрветсанзавод» від 17.11.2014р. № 05/2014 відповідно до пункту 28 контракту (а.с.30).

Проте, сторонами по справі не було здійснено жодних дій у порядку, визначеному п.28 контракту та п. 18 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що у державній власності, при найманні на роботу, спрямованих на продовження контракту з керівником підприємства, що у державній власності, при найманні на роботу, спрямованих на продовження контракту з позивачем або укладення нового контракту на новий строк. Так, станом на день закінчення строку контракту № 05/2014 від 17.11.2014р. згоди відповідача на подовження або укладення нового контракту отримано не було.

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 16.11.2015р. № 460-к «Про звільнення ОСОБА_1», керуючись Положенням про Державну ветеринарну та фітосанітарну службу України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 464, та відповідно до пункту 11 та підпункту а пункту 25 контракту № 5/2014 від 17 листопада 2014 року між Державної ветеринарною та фітосанітарною службою та ОСОБА_1, позивача 16 листопада 2015 року звільнено з посади генерального директора державного підприємства «Укрветсанзавод» у зв'язку із закінченням терміну дії контракту згідно із підпунктом 2 статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с.11).

Згідно Наказу ДП «Укрветсанзавод» від 18.11.2015р. № 274-К/15 в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 та відсутності його на робочому місці в день звільнення головному бухгалтеру ОСОБА_6 наказано провести остаточний розрахунок ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, в тому числі виплатити грошову компенсацію за 34 календарних дні невикористаної відпустки з 16.09.2014р. по день звільнення (а.с.54).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до п. 1-2 Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008р. № 777, контракт з керівником суб'єкта господарювання державного сектору економіки укладається міністерством, Фондом державного майна, іншим органом, що здійснює управління об'єктами державної власності, у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» (ЗП України, 1993 p., № 6, ст.. 121 Офіційний вісник України, 1999 p., № 13, ст.. 514) і від 2 серпня 1995 р. № 597 «Про Типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності» (ЗП України, 1995 p., № 11, ст. 264; Офіційний вісник України, 1999 p., № 29, ст.. 1474), статутом зазначеного суб'єкта.

Відповідно до п.п.9.2., 9.4., 9.5. Статуту Державного підприємства «Укрветсанзавод», затвердженого Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України 17.12.2012р № 446 (a.c.40-46) управління підприємством здійснюється генеральним директором, який призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління. Генеральний директор Підприємства призначається на посаду за результатами конкурсного відбору. Уповноважений орган управління укладає з генеральним директором Підприємства контракт, в якому зазначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність генерального директора, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Згідно п.п.2-4 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів У каїни від 19.03.1993. № 203, відповідно до статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній власності, здійснюється шляхом укладання з ним контракту. Контракт може бути укладений на термін від 1 до 5 років.

Наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній власності, здійснюється відповідними міністерствами або іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади (надалі - органи управління майном).

Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті (п.8 Положення).

Пунктом 9 Положення визначено, що у контракті передбачаються строки його дії, вимоги до збереження державного майна, права, обов'язки та відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці (виконання робіт), умови розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання прийнятих на себе зобов'язань, з урахуванням галузевих особливостей та фінансового стану підприємства, включаючи обов'язкове підвищення кваліфікації або перепідготовку протягом терміну дії контракту (але не рідше одного разу на п'ять років).

За ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України визначено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Згідно п. 18 Положення за 2 місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший строк.

Як на підставу задоволення своїх вимог та тверджень про продовження трудових відносин після закінчення строку трудового контакту, ОСОБА_1 було надано документи, які були ним погоджені відповідно до його посадових обов'язків, зокрема лист щодо надання дозволу на реалізацію продукції, про встановлення ціни товару, про погодження оплати за використану електроенергію (а.с.31-33,35-37).

Разом з тим, з показань свідків, які були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції, встановлено, що позивач в період з 16.11.2015р. по 18.11.2015р. тільки приїжджав на підприємство для відкриття та закриття офісу, в той час як фактично всі функції та обов'язки генерального директора ДП «Укрветсанзавод» з 13.11.2015р. виконував ОСОБА_7 згідно наказу ОСОБА_1 від 13.11.2015р № 372-K/15 «Про тимчасове виконання обов'язків генерального директора» (а.с.53), що також підтверджується табелем обліку використаного робочого часу з 01 по 30 листопада 2015 року (а.с.55- 57).

Крім того, як вбачається з листка непрацездатності серії АГЧ № 986256 ОСОБА_1 з 18.11.2015р. по 27.11.2015р. перебував на лікарняному та відповідно не міг виконувати свої посадові обов'язки за станом здоров'я (а.с.90), що також підтверджується актом про відсутність працівника на робочому місці від 19.11.2015р., складеного ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_6, згідно якого ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 13, 16, 17 та 18 листопада 2015 року до моменту початку виконання обов'язків новопризначеним керівником підприємства ОСОБА_3 (а.с.91).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору.

Відповідно до п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є, зокрема закінчення строку (пункти 2 і З статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про IX припинення.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Судом встановлено, що з позивачем було укладено строковий трудовий договір, а звільнення його з роботи проведено у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору (контакту).

Щодо посилання апелянта на його звільнення з роботи в період його тимчасової непрацездатності, то ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), а позивача звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином, виходячи з нормативного (а не сутнісного) тлумачення пп. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п. 2 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду України від 3 червня 2009 року, рішеннях Верховного Суду України від 19 листопада 2008 року, від 3 лютого 2010 року та від 28 квітня 2010 року, у постановах від 26.12.2012 справі № 6-156цс12, від 02.04.2014 року у справі №6-19цс14, у справі № 6-127цс12 від 23.01.2013 року.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 17.11.2015 року вийшов на роботу і продовжував працювати, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки з 18.11.2015р. по 27.11.2015р. він перебував на лікарняному та відповідно не міг виконувати свої посадові обов'язки за станом здоров'я.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді