Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 22-ц /778/1306/16 суддя-доповідач Осоцький І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Осоцького І.І.,

суддів: Кухаря С.В.,

Панкеєва О.В.,

при секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий багаторазовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий багаторазовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, зазначивши, що з 19.09.2009 року по 09.10.2013р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. На даний час вона з донькою обмежені у пересуванні та позбавлені можливості виїхати на відпочинок за кордон. У цьому році вони планували виїхати на відпочинок за кордон, зокрема до Росії або до Чехії, чи до Єгипту. Але для виїзду дитини за кордон необхідна згода батька. Він взагалі не бажає обговорювати це питання і відмовляється від надання дозволу з причин особистої неприязні до неї.

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просила суд надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазовий тимчасовий виїзд за кордон, а саме до Росії та Єгипту, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, в супроводі її на протязі 5 місяців з дня набрання чинності рішення суду.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючиу задоволенні позову про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, суд обгрунтовно виходив з того, що позивачем не зазначено конкретно державу прямування та відповідного часового проміжку перебування у іншій державі.

Судом встановлено, що з 19.09.2009 року по 09.10.2013р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем. Позивач з донькою бажають виїхати на відпочинок за кордон, зокрема до Росії або до до Єгипту, але для виїзду дитини за кордон необхідна згода батька, який відмовляється від цього. Тому ОСОБА_3 просила суд надати дозвіл неповнолітній доньці на багаторазовий тимчасовий виїзд за кордон, а саме до Росії та Єгипту, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, в супроводі її на протязі 5 місяців з дня набрання чинності рішення суду.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

За ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно до ст. 141 ЦК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За вимогами статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З аналізу вказаних правових норм слідує, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька, і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Отже, з урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, бо позивачем не зазначено конкретно державу прямування та відповідного часового проміжку перебування у такій державі, тобто у якій саме державі перебуватиме дитина та який час.

За таких обставин справи, рішення суду є законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про те, що позивачем не надавалося достовірної інформації про час та місце перебування дитини, а тому вони враховані бути не можуть.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: