Справа 206/1283/16-ц
Провадження 2/206/442/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"19" квітня 2016 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Колісник В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

02 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, 02.08.2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №2005-0208/166 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок і видав платіжну картку типу: VISA PLATINUM, вид: особиста, валюта картрахунку: долар, кредитний ліміт фінансовий у сумі 200,00 долар США. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач, в свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в звязку з чим станом на 18.02.2016 року має заборгованість в розмірі 4386,51 долар США, яка складається з 1716,88 долар США заборгованість за кредитом, 2669,63 долар США заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми віднімається сума, у розмірі 3640,16 долар США, яка була задоволена рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.05.2011р. з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 746,35 долар США. Заборгованість до стягнення становить -746,35 долар США, що за курсом 26,72 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.02.2016р. складає 19942,47грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 746,35 долар США, що за курсом 26,72 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.02.2016р. складає 19942,47грн. за договором №2005-0208/166 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 02.08.2005 року та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у цивільній справі. (а.с.27).

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлявся. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Вислухавши доводи та пояснення сторін, їх представників, та дослідивши письмові докази справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини.

Згідно ст. 1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 02.08.2005р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір договір №2005-0208/166 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок і видав платіжну картку типу: VISA PLATINUM, вид: особиста, валюта картрахунку: долар, кредитний ліміт фінансовий у сумі 200,00 долар США. (а.с.7).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №2005-0208/166 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 4386,51 долар США, яка складається з 1716,88 долар США заборгованість за кредитом, 2669,63 долар США заборгованість по процентам за користування кредитом. (а.с. 5).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.05.2011р. з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк стягнута загальна сума заборгованості в сумі 3640,16 долар США (а.с. 3-4).

Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Керуючись ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обовязок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 особисто підписував кредитний договір, а також отримував кошти, що свідчить про те, що кредитний договір було укладено і зі сторони позивача належним чином виконано його умови.

Наразі кредитний договір №2005-0208/166 від 02.08.2005р. відповідачем не оскаржується, судовим порядком останній не просить визнати його недійним, нікчемність цього договору матеріалами справи не підтверджена, а тому він має законну силу і сторони повязані взаємними правами та обовязками щодо його виконання, а отже в нього виникли зобовязання перед позивачем з їх повернення в розумінні ст. 11, 14 та 1054 ЦК України.

Відповідно до п. 14 Постанови пленуму ВСУ від 18.12.2009 за № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Зміст ст.ст. 524, 533 ЦК України, прямо визначає порядок погашення зобовязання в національній валюті гривні, тому суд вважає за необхідним перерахувати боргові суми, які виражені у кредитному договорі між позивачем і відповідачем в іноземній валюті, американських доларах США, в національну валюту України гривню, по офіційному курсу НБУ в день ухвалення судового рішення.

Таким чином, суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором №2005-0208/166 від 02.08.2005р. з урахуванням рішення Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2011р. у розмірі 746,35 долар США, що за курсом 25,48 відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення складає 19017,00 грн.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобовязання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у звязку з чим у банка виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 623, 1050, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-64, 88, 169, 208, 209, 212215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за договором №2005-0208/166 від 02.08.2005р. року станом на 18.02.2016 року у розмірі 746,35 долар США, що за курсом 25,48 нривень відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення складає 19017,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1378,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідачем - у разі відмови в перегляді заочного рішення.

Суддя А.О. Сухоруков