Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Дьоміної О.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Нагорної Наталі Олексіївни про витребування коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила витребувати з незаконного володіння відповідача на свою користь 2 тис. грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у зв'язку із необхідністю в кваліфікованій правовій допомозі 07 лютого 2014 року вона звернулася до адвоката Нагорної Н.О. для представництва нею інтересів позивача та інших осіб під час розгляду Нікопольським міськрайонним судом цивільної справи. Відповідач зазначив про необхідність сплатити їй аванс у сумі 3 тис. грн перед підписанням договору про надання адвокатських послуг. У зв'язку з відсутністю коштів у зазначеному розмірі вона передала відповідачу аванс у сумі 2 тис. грн, на що той погодися та прийняв від позивача вказані грошові кошти. У зв'язку з тим, що договір про надання адвокатських послуг укладено не було та відповідні юридичні послуги відповідачем не надавалися, тому позивач звернулася до суду із вказаним позовом про витребування від відповідача на свою користь 2 тис. грн за ненадані адвокатські послуги, які остання незаконно привласнила.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення її позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦПК України установлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України обґрунтовано виходив із того, що це рішення є правильним та законним.

Зокрема, суд апеляційної інстанції правильно погодився із висновками суду першої інстанції про недоведеність та необґрунтованість вказаних позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів згідно зі ст. ст. 58-60 ЦПК України на підтвердження зазначених у позові обставин, зокрема, що стосується факту передачі нею відповідачу вказаних грошових коштів, при цьому суд обґрунтовано відхилив посилання позивача як на доказ передачі грошових коштів на покази свідків.

Разом із тим на спростування доводів апеляційної скарги позивача про те, що суд ухвалив незаконне рішення та належним чином не дослідив усі обставини справи апеляційний суд зазначив, що критично оцінює посилання позивача як на доказ передачі коштів на покази свідків, оскільки допитані в судовому засіданні свідки повідомили, що не були присутні при проведенні зустрічі між позивачем та відповідачем.

За таких обставин правильним є висновок суду про те, що позивачем не підтверджено наданими доказами факту наявності договірних та будь-яких інших взаємовідносин з відповідачем, а також наявності факту передачі їй грошових коштів.

Таким чином, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у достатньому обсязі перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про порушення апеляційним судом вимог ч. ч. 1, 2, 4 ст. 303, ч. ч. 1-4 ст. 309 ЦПК України, висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для її скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вона підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

О.О.Дьоміна