Провадження №2/761/890/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

22 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 просив визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як власник вищевказаної квартири, зареєстрував відповідача ОСОБА_2 у своїй квартирі за вищевказаною адресою. Однак, відповідач добровільно в лютому 2014 зібрала свої речі та виїхала до м. Новоазовськ Донецької області, комунальні послуги та інші необхідні платежі по утриманню квартири остання не виконує. Оскільки позивач несе витрати по утриманню житла з урахуванням зареєстрованої в квартирі відповідача, яка фактично не проживає у зазначеній квартирі, то ця обставина порушує законні права позивача, як власника квартири, що і змусило його звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності за станом здоров»я в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

Суд, керуючись ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки заперечень щодо такого розгляду від позивача не надходило.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.02.1995 року.

В матеріалах справи докази, які б свідчили про те, що позивач позбавлений права власності на вказане нерухоме майно, або обмежений у його здійсненні в порядку, встановленому законом.

У зазначеній квартирі зареєстровані: з 1975 року сам позивач ОСОБА_1, з 2013 - відповідач ОСОБА_2, про що свідчить довідка форми №3 від 5.06.2015 року.

Згідно актів обстеження квартири позивача від 12.06.2015, 12.01.2015, 12.04.2015 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 відсутня, як і її речі.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього.

Відповідач ОСОБА_2, яка зареєстрована в квартирі, яка на праві власності належить позивачу, тому вони вважається квартиронаймачем квартири позивача.

Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, дарувати, продавати, заповідати,здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Оскільки відповідач зареєстрована в спірній квартирі, однак фактично в ній не проживає та не несе витрат на утримання житла, її реєстрація в квартирі порушує права позивача, як власника нерухомого майна, то за таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.

Нормами ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

За викладених підстав та враховуючи те, що під час розгляду справи встановлено порушення чинного законодавства з боку відповідача, суд приходить до висновку, що про задоволення позову.

Судові витрати розподілені відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 157 ЖК УРСР, ст. ст. 3,11,657,60,88,169,212-215,224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243, 0 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :