Справа № 361/5246/15-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1240/16 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко Л. І.
Категорія 45 29.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

За участі секретаря: Волинець Я.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Броварський РВ УДМС України в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачка тривалий час - з 2005 року - не проживає в даній квартирі, залишаючись в ній зареєстрованою, не несе участі в оплаті комунальних послуг, її речі в квартирі відсутні; наявність реєстрації відповідачки за даною адресою є порушенням його права власності.

Крім того зазначав, що вказана квартира належить йому на праві власності, в квартирі була з 2005 року зареєстрована його дружина - відповідачка, але у вказаній квартирі вона не проживала, в квартиру не вселялась, в квартирі відсутні її речі, весь час з 2005 року відповідачка проживає за іншою адресою - в іншій, належній йому (позивачу), квартирі по АДРЕСА_2, там же заходяться її речі і проживає їх дитина.

Тому вважав, що відповідачка втратила право користування житлом з підстав, передбачених ст.72 ЖК України, і з підстав, передбачених ст.405 ЦК України.

Зазначав, що наявність реєстрації відповідачки за вказаною адресою є перешкодою у здійсненні ним права власності, зокрема у розпорядженні квартирою, створюючи певні обмеження.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 просить рішення суду І інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 16.07.1996року регіональним відділенням фонду держмайна (в порядку приватизації) і Свідоцтвом про право на спадщину від 20.04.2006року (в порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_6.), витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (про реєстрацію права власності позивача на даний об'єкт нерухомості).

Дана квартира є об'єктом особистої власності позивача, як набута ним до шлюбу (1/2) і в порядку спадкування (1/2). Право власності позивача на вказану квартиру не заперечувалось та не оспорювалось відповідачкою.

Згідно довідки ВАДР зареєстроване місце проживання ОСОБА_2, 1959року народження : АДРЕСА_1, відомості з 4.11.2005року.

Згідно рішення Броварського міськрайонного суду від 26.03.2012року у справі про розірвання шлюбу - сторони зареєстрували шлюб 9.07.2005року; з рішення вбачається, що сторони припинили сімейні стосунки з листопада 2010 року, перестали вести спільне господарство; шлюб розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження .

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з актів обстеження житлових умов від 1.07.2015року, 15.07.2015року, показів свідків, пояснень самої відповідачки, про те, що місцем її проживання є АДРЕСА_2 Дана обставина також підтверджується ухвалою Броварського міськрайонного суду від 3.07.2015року в кримінальному проваджені за ст. 190, 358 КК України, згідно якої відповідачці ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - саме за вищевказаною адресою, що є також доказом на підтвердження місця проживання відповідачки на даний час.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість таких вимог, оскільки встановлено, що відповідачка дійсно не проживає в квартирі, що належить позивачу на праві власності, більше року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду І інстанції , оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК України - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід»ємними складовими права власності.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка проживає за адресою АДРЕСА_2, що в свою чергу підтверджує факт непроживання відповідачки у квартирі по АДРЕСА_1

Подані відповідачкою копії квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 за листопад і грудень 2010 року, за жовтень 2015р., в яких зазначено, що особовий рахунок відкритий на ОСОБА_3, в графі платник зазначено прізвище ОСОБА_3; а також два акти від 15.04.2015року про зміну лічильника і зняття показників лічильника на воду у вказаній квартирі з квитанціями про оплату даних послуг, в яких споживачем зазначено «ОСОБА_3.». - не містять конкретної інформації на підтвердження слів відповідачки, що вказані платежі здійснювала саме вона, і з зазначеної у вказаних документах інформації таких висновків зробити неможливо.

Крім того, дані документи не доводять наявності у відповідачки поважних причин для непроживання у вказаній квартирі, не доводять підстав для збереження за відповідачкою права користування даним жилим приміщенням, і не спростовують доводів позивача та поданих ним доказів.

В апеляційній скарзі відповідачка посилається на іншу домовленість між сторонами, передбачену в ст.156 ЖК України, зокрема на домовленість з позивачем, що вона буде зареєстрованою на постійне місце проживання в одній квартирі, а в дійсності проживатиме в іншій.

Проте колегія вважає, що суд І інстанції обґрунтовано не взяв до уваги вказані доводи відповідачки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що могли б підтвердити зобов'язання з приводу збереження реєстрації відповідачки у вказаній квартирі чи з приводу надання їй права користування даною квартирою після припинення сімейних стосунків чи з приводу збереження за нею права користування даним житлом незалежно від проживання в ньому, тощо.

Крім того, суд І інстанції вірно зазначив в рішенні, що реєстрація постійного місця проживання, не є актом, що встановлює або надає право проживання, а є актом реєстраційного характеру, тобто є похідною від наявного права користування житлом (права проживання), і не може розглядатись як достатня підстава для збереження права проживання незалежно від підстав, передбачених у ст. 405 ЦК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 315, ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: