У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звільнення нежилого приміщення, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Бондаренка Дмитра Юрійовича - на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 02 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звільнення нежилого приміщення.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що до рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 02 серпня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю кафе, загальною площею 254,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29 травня 2008 року за № 1117 приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Симутенко Т.Г., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

22 січня 2015 року позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу про звільнення будівлі кафе літ. «А» в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги.

Оскільки відповідач не виконав вимоги, позивач просив суд зобов'язати відповідача звільнити будівлю кафе, загальною площею 254,1 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 02 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Бондаренко Д.Ю. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 06 серпня 2018 року.

Кредит забезпечений укладеними 06 серпня 2008 року договорами застави та іпотеки.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 06 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, де предметом іпотеки є будівля кафе літ. «А», що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.4 договору предмет іпотеки залишається у користуванні та відповідальному зберіганні іпотекодавця. Вказаний договір не містить умов передачі предмета іпотеки в управління після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 02 серпня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю кафе, загальною площею 254,1 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Рішення суду невиконане.

Заходів щодо управління вищезазначеним нерухомим майном на період до його реалізації у порядку, встановленому законом, не вживалося.

Звертаючись з позовом до суду, а також із касаційною скаргою, банк як на підставу позову посилався на те, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку нежитлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити нежитлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють нежитлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове звільнення здійснюється на підставі рішення суду.

Однак такі доводи колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не приймає з таких підстав.

За змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду визначений ст. 39 Закону.

Частиною 2 статті 39 Закону визначено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 40 Закону).

Із системного аналізу вказаних норм матеріального права слід дійти висновку, що ними врегульовано саме питання виселення мешканців із житлового будинку або житлового приміщення.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення - шляхом надання банку права на його продаж з укладенням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, проте таке рішення не виконане, предмет іпотеки не реалізований, тому, враховуючи п. 1.4 договору іпотеки та положення ст. 9 Закону, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав у такому випадку для звільнення нежитлового приміщення по суті є правильними, оскільки ОСОБА_6 відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України має право ним користуватися.

Право на пред'явлення вимоги про звільнення нежитлового приміщення може бути реалізоване з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, у разі вчинення банком дій, визначених рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 02 серпня 2010 року, а саме: реалізації предмета іпотеки іншій особі - покупцю.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - БондаренкаДмитра Юрійовича - відхилити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 02 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова