У х в а л а

ІМенем УКраїни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - державна акціонерна компанія «Укрресурси», про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 5 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною заявою, в якій просив установити факт, що має юридичне значення, - визначити суму повного розрахунку з ним при звільненні з державної акціонерної компанії«Укрресурси» у розмірі 3 520 231 грн відповідно до судових рішень, які набули законної сили, але не виконані. Посилаючись на те, що встановлення зазначеного факту необхідне для усунення перешкод у виконанні рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «Яворовенко проти України», просив задовольнити заяву.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 5 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із того, що факт, про встановлення якогоОСОБА_3 просив в уточненій заяві, - визначення конкретної суми повного розрахунку згідно рішень місцевих судів м. Вінниці, що набрали законної сили, не може бути предметом судового розгляду в порядку окремого провадження, оскільки в розумінні закону не є фактом, що має юридичне значення, який може бути встановлений судом, у передбаченому розділом IV ЦПК України порядку, така заява не може бути розглянута і в порядку позовного провадження. Розмір стягнутих сум вказаний у самих рішеннях судів, а питання їх виконання та розміру заборгованості належить до компетенції державного виконавця.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, зазначив про те, що міським судом порушено процесуальний порядок вирішення вказаного питання, оскільки вимоги ОСОБА_3 щодо визначення загальної суми розрахунку за вказаними рішеннями не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв'язку з чим дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1. ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодися не можна.

ОСОБА_3 звертаючись до суду із заявою просив установити факт, що має юридичне значення, - визначити суму повного розрахунку з ним при звільненні з державної акціонерної компанії «Укрресурси» у розмірі 3 520 231 грн відповідно до судових рішень, які набули законної сили, але на даний час не виконані, посилаючись на те, що встановлення зазначеного факту необхідне для усунення перешкод у виконанні рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «Яворовенко проти України».

Згідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_3 про встановлення факту підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки можливість розгляду такої заяви в порядку іншого судочинства не передбачено.

Тому, висновок апеляційного суду про неможливість розгляду заяви про встановлення факту в порядку цивільного судочинства помилковий.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд його законність по суті не перевірив, закриваючи провадження у справі не встановив наявність чи відсутність підстав для задоволення заяви, яка була предметом розгляду.

Неможливість встановлення факту, про що просив заявник, не є підставою для закриття провадження у справі, а може тягти за собою відмову у задоволенні заяви.

Допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 303, 304 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому постановлена ним ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 5 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук