Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив: поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, стягнувши з ОСОБА_4 на свою користь компенсацію вартості майна і грошових коштів у сумі 56 443 грн 93 коп., відсотків і втрачених відсотків у сумі 2 493 грн 99 коп., а всього - 58 937 грн 92 коп.; залишити у власності ОСОБА_4 та визнати її особистою приватною власністю наступне майно: акустичну систему, LCD телевізор LG, LCD телевізор LG3D, фотокамеру дзеркальну Nicon; комод, плед, 2 шт., пароварку «Vitek», машинку для стрижки волосся «Філіпс», ноутбук «Samsung», ноутбук «Acer», м'ясорубку «Мулінекс», кухонну приналежність (жаровню), пательню (сковороду), годинник електронний, планшет «Самсунг», цифрову фотокамеру «Sony», чохол, карту пам'яті на загальну суму 58 937 грн 92 коп.; у своїй особистій приватній власності залишити наступне майно: домашній кінотеатр, хлібопіч «Saturn», цифрову приставку Т-2, полички для ванної кімнати, супутникову антену в комплекті, обшивку фронтону, драбину «Елкон», пилосос, а всього на суму 10 038 грн 10 коп.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майно: домашній кінотеатр, шафу для одягу, хлібопіч, цифрову приставку Т-2; полички для ванної кімнати, супутникову антену в комплекті з 4-ма тюнерами, обшивку фронтона; драбину; матеріал для обшивки та утеплення будинку, бензопилу, пилосос, всього майна на суму 27 600 грн; визнати, що грошовий вклад у розмірі 60 тис. грн, розміщений 03 серпня 2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанк», не є спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4; розподілити майно між нею та ОСОБА_3, залишивши вказане майно у сумі 27 600 грн у власності ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_3 на свою користь Ѕ частини вартості спільного майна у розмірі 13 800 грн; визнати за нею право особистої власності на вклад у розмірі 60 тис. грн з відповідними відсотками, розміщений 03 серпня 2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» на її ім'я, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2015 року первісний позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступне майно: акустична система, яка складається з такого майна: напільна підлогова акустика (колонки), вартістю 3 639 грн 20 коп., підсилювач «Harman/Kardon», вартістю 2 799 грн 20 коп., загальною вартістю 6 438 грн 40 коп.; LСD телевізор LG, вартістю 8 389 грн; фотокамера дзеркальна «Niсоn D3000 Кіt АF-S DХ 18», вартістю 5 788 грн 57 коп.; комод, вартістю 1 260 грн; м'ясорубка «Мулінекс», вартістю 2 100 грн; планшет «Самсунг», вартістю 2 тис. грн, в комплекті карта пам'яті, вартістю 200 грн, загальною вартістю 2 200 грн; домашній кінотеатр, вартістю 2 339 грн 52 коп., який складається з кінотеатра поло «Sony», вартістю 1 919 грн 20 коп., кріплення, вартістю 239 грн 20 коп., кабеля пульта, вартістю 119 грн 20 коп. та кабеля НІ-FІ, вартістю 61 грн 92 коп.; хлібопіч «Saturn», вартістю 350 грн; полички для ванної кімнати, вартістю 470 грн; супутникова антена у комплекті з чотирма тюнерами, вартістю 3 090 грн; обшивка фронтону-сайдинг 12 кв. м х 35 грн, старт 21 м п. х 12 грн, ИД 10 шт. х 9 грн 57 коп., СД 20 шт. х 12 грн, саморізи 10 тис. шт. х 05 коп., загальною вартістю 1 057 грн; драбина «Елкон», вартістю 1 750 грн; пилосос, вартістю 1 201 грн 58 коп.; грошовий вклад у розмірі 11 тис. грн, внесений 10 грудня 2013 року на депозитний рахунок до ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_4; нараховані відсотки на депозитні вклади на ім'я ОСОБА_4 у розмірі 145 грн 94 коп. та 299 грн 14 коп., всього - 445 грн 08 коп., а всього на загальну суму 48 429 грн 15 коп.

Визнано за ОСОБА_3 право власності та виділено йому в натурі наступне майно: акустичну систему, яка складається з напільної підлогової акустики (колонки), вартістю 3 639 грн 20 коп., підсилювача «Harman/Kardon», вартістю 2 799 грн 20 коп., загальною вартістю 6 438 грн 40 коп.; LСD телевізор LG, вартістю 8 389 грн; фотокамера дзеркальна «Niсоn D3000 Кіt АF-S DХ 18», вартістю 5 788 грн 57 коп.; комод, вартістю 1 260 грн; домашній кінотеатр, вартістю 2 339 грн 52 грн., який складається з кінотеатра поло «Sony» - 1 919 грн 20 коп., кріплення - 239 грн 20 коп., кабеля пульта - 119 грн 20 коп. та кабеля НІ-FІ - 61 грн 92 коп.; хлібопіч «Saturn», вартістю 350 грн; полички для ванної кімнати, вартістю 470 грн; супутникова антена в комплекті з чотирма тюнерами, вартістю 3 090 грн; обшивка фронтону - сайдинг 12 кв. м х 35 грн, старт 21 м п. х 12 грн, ИД 10 шт. х 9 грн 57 коп., СД 20 шт. х 12 грн, саморізи 10 тис. шт. х 05 коп., загальною вартістю 1 057 грн; драбина «Елкон», вартістю 1 750 грн; пилосос, вартістю 1 201 грн 58 коп., а всього - на загальну суму 32 684 грн 07 коп.

Визнано за ОСОБА_4 право власності та виділено їй в натурі наступне майно: м'ясорубка «Мулінекс», вартістю 2 100 грн; планшет «Самсунг», вартістю 2 тис. грн, в комплекті карта пам'яті, вартістю 200 грн, загальною вартістю 2 200 грн, а всього на суму 4 300 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 різницю у вартості майна у сумі 8 469 грн 49 коп.

Визнано за ОСОБА_4 право особистої власності на грошовий вклад у розмірі 60 тис. грн з відповідними відсотками, розміщений 03 серпня 2012 року на її ім'я у ПАТ КБ «ПриватБанк».

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, первісний позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступне майно: акустичну систему, яка складається з напільної підлогової акустики (колонки), вартістю 3 639 грн 20 коп., підсилювача «Harman/Kardon», вартістю 2 799 грн 20 коп., загальною вартістю 6 438 грн 40 коп.; LСD телевізор LG, вартістю 8 389 грн; фотокамеру дзеркальну «Niсоn D3000 Кіt АF-S DХ 18», вартістю 5 788 грн 57 коп.; комод, вартістю 1 260 грн; м'ясорубку «Мулінекс», вартістю 2 100 грн; планшет «Самсунг», вартістю 2 тис. грн, у комплекті карта пам'яті, вартістю 200 грн, загальна вартість 2 200 грн; домашній кінотеатр, вартістю 2 339 грн 52 коп., який складається з кінотеатра поло «Sony» - 1 919 грн 20 коп., кріплення - 239 грн 20 коп., кабеля пульта - 119 грн 20 коп. та кабеля НІ-FІ - 61 грн 92 коп.; хлібопіч «Saturn», вартістю 350 грн; полички для ванної кімнати, вартістю 470 грн; супутникову антену у комплекті з чотирма тюнерами вартістю 3 090 грн; обшивка фронтону, загальною вартістю 1 057 грн; драбину «Елкон», вартістю 1 750 грн; пилосос, вартістю 1 201 грн 58 коп., грошовий вклад у розмірі 11 тис. грн, внесений 10 грудня 2013 року на депозитний рахунок до ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_4; грошовий вклад у розмірі 60 тис. грн, внесений 03 серпня 2012 року на депозитний рахунок до ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_4; нараховані відсотки на депозитні вклади на ім'я ОСОБА_4 у розмірі 145 грн 94 коп. та 299 грн 14 коп., а всього - 445 грн 15 коп., всього на загальну суму 110 029 грн 20 коп.

Визнано за ОСОБА_3 право власності та виділено йому в натурі наступне майно: акустичну систему, яка складається з напільної підлогової акустики (колонки), вартістю 3 639 грн 20 коп., підсилювача «Harman/Kardon», вартістю 2 799 грн 20 коп., загальною вартістю 6 438 грн 40 коп.; комод, вартістю 1 260 грн; хлібопіч «Saturn», вартістю 350 грн; полички для ванної кімнати, вартістю 470 грн; супутникову антену в комплекті з чотирма тюнерами вартістю 3 090 грн; обшивку фронтону, загальною вартістю 1 057 грн; драбину «Елкон», вартістю 1 750 грн; пилосос, вартістю 1 201 грн 58 коп.; домашній кінотеатр, вартістю 2 339 грн 52 коп., який складається з кінотеатра поло «Sony» - 1 919 грн 20 коп., кріплення - 239 грн 20 коп., кабеля пульта 119 грн 20 коп. та кабеля НІ-FІ - 61 грн 92 коп., а всього на загальну суму 20 106 грн 48 коп.

Визнано за ОСОБА_4 право власності та виділено їй в натурі наступне майно: м'ясорубку «Мулінекс», вартістю 2 100 грн; планшет «Самсунг», вартістю 2 тис. грн, у комплекті карта пам'яті, вартістю 200 грн, загальною вартістю 2 200 грн; LСD телевізор LG, вартістю 8 389 грн; фотокамеру дзеркальну «Niсоn D3000 Кіt АF-S DХ 18», вартістю 5 788 грн 57 коп., а всього на загальну суму 18 477 грн 57 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 різницю у вартості майна у розмірі 34 908 грн 12 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Судами установлено, що 20 серпня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2014 року, яке набрало законної сили 06 червня 2014 року. Зазначеним рішенням суду встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено з 28 квітня 2014 року.

Відповідно до письмових доказів, зокрема квитанцій, товарних чеків та гарантійних талонів, судами установлено обсяг рухомого майна у вигляді предметів побутового призначення, придбаних сторонами під час перебування у шлюбі, яке є їх спільною власністю, а саме: акустична система, загальною вартістю 6 438 грн 40 коп.; LСD телевізор LG, вартістю 8 389 грн; фотокамера дзеркальна «Niсоn D3000 Кіt АF-S DХ 18», вартістю 5 788 грн 57 коп., комод, вартістю 1 260 грн; м'ясорубка «Мулінекс», вартістю 2 100 грн; планшет «Самсунг», вартістю 2 200 грн; домашній кінотеатр, вартістю 2 339 грн 52 коп.; хлібопіч «Saturn», вартістю 350 грн; полички для ванної кімнати, вартістю 470 грн; супутникова антена вартістю 3 090 грн; обшивка фронтону, загальною вартістю 1 057 грн; драбина «Елкон», вартістю 1 750 грн; пилосос, вартістю 1 201 грн 58 коп.

Крім того, установлено та не оспорюється сторонами у справі, що грошові кошти у сумі 11 тис. грн, які внесено ОСОБА_4 на депозитний рахунок (вклад), відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», та нараховані проценти у сумі 445 грн 08 коп., є спільною сумісною власністю подружжя.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги про визнання особистою власністю грошового вкладу у розмірі 60 тис. грн, розміщеного 03 серпня 2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанк», із нарахованими процентами, ОСОБА_4 посилалася на те, що зазначені грошові кошти отримано її батьками від продажу 01 серпня 2012 року незакінченого будівництвом будинку та передані їй та її брату в дар по 60 тис. грн для розміщення на депозитний вклад на її та брата ім'я, крім того, вказувала, що зазначені депозитні рахунки на її ім'я та ім'я брата відкрито в один день - 03 серпня 2012 року, а за час спільного проживання з відповідачем вони не мали можливості відкладати таку суму коштів.

Проте апеляційний суд відмовив у задоволенні вищевказаних зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 щодо грошового вкладу у розмірі 60 тис. грн, визнавши його спільним сумісним майном подружжя та зазначивши, що ОСОБА_4 не надала письмових доказів на підтвердження факту письмового укладання та нотаріального посвідчення договору дарування їй вказаних грошових коштів, оскільки у справі міститься лише її заява від 03 серпня 2012 року на укладання депозитного вкладу у ПАТ КБ «ПриватБанк», а сам договір депозитного вкладу від 03 серпня 2012 року на суму 60 тис. грн у справі відсутній.

При цьому апеляційний суд визнав помилковим висновок суду першої інстанції про визнання установленим факту набуття ОСОБА_4 у особисту власність зазначених грошових коштів на підставі ст. 57 СК України та дійшов висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав доведеним факт та помилково відніс вказані грошові кошти до режиму особистого майна ОСОБА_4

На обґрунтування такого висновку апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поданим ОСОБА_3 доказам, а саме: договорам, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про депозитні вклади від 05 грудня 2011 року на суму 20 тис. грн (т. 1, а. с.123) та від 11 червня 2012 року - на суму 30 тис. грн (т. 1, а. с. 124), тобто, які укладено до внесення грошових коштів у сумі 60 тис. грн на депозитний рахунок (03 серпня 2012 року), які, як зазначив апеляційний суд, спростовують заперечення ОСОБА_4 про відсутність у сім'ї можливості відкласти таку суму коштів.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, зокрема у постановах від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Однак на порушення вимог ст. ст. 212, 303, 304, 316 ЦПК України апеляційний суд у достатньому обсязі не з'ясував питання наявності передбачених ст. 57 СК України підстав для визнання особистою приватною власністю ОСОБА_4 спірних грошових коштів - вкладу у сумі 60 тис. грн, не дослідив питання джерела їх набуття ОСОБА_4, у зв'язку із чим не надав належної оцінки доказам, якими вона обґрунтовувала вказані позовні вимоги, у тому числі поясненням свідків на її стороні, натомість, помилково обґрунтовував свої вимоги лише доказами, поданими ОСОБА_3

Таким чином, апеляційний суд порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку про скасування указаного рішення апеляційного суду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів касаційної скарги ОСОБА_4, адже, як установив апеляційний суд та вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції не розглянуто всіх позовних вимог ОСОБА_3, зазначених в уточненій позовній заяві від 03 лютого 2015 року, і на це звертав увагу останній у своїй апеляційній скарзі, тому колегія суддів дійшла висновку про скасування і рішення суду першої інстанції також, враховуючи, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 316 ЦПК України не дотрималися норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак