Справа № 147/255/16-ц Провадження № 22-ц/772/1745/2016Головуючий в суді першої інстанції Волошин І.А.
Категорія Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20 квітня 2016 рокум. Вінниця

Суддя Апеляційного суду Вінницької області Стеблюк Л.П., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою приватного підприємства «Агропромислова фірма «Іззія» на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.02.2016 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Агропромислова фірма «Іззія» про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и л а :

До Апеляційного суду Вінницької області надійшла апеляційна скарга ПП «Агропромислова фірма «Іззія» на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.02.2016 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ПП «Агропромислова фірма «Іззія» про розірвання договору оренди земелі.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10.03.2016 року апеляційну скаргу ПП "Агропромислова фірма "Іззія" на вказану ухвалу залишено без руху; надано строк протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків.

Ухвалою суду апеляційної інстанції 24.03.2016 року апеляційну скаргу ПП «Агропромислова фірма «Іззія» на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.02.2016 року про відкриття провадження у зазначеній справі визнано неподаною та повернуто апелянту.

12 квітня 2016 року ПП «Агропромислова фірма «Іззія» повторно подало апеляційну скаргу на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.02.2016 року, а також заяву, у якій просить поновити строк на оскарження цієї ухвали, посилаючись на те, що у провадженні судів загальної юрисдикції, у тому числі і адміністративних судів, знаходиться велика кількість справ, де стороною є ПП «Агропромислова фірма «Іззія», по яким потрібно сплатити судовий збір, що, у свою чергу, унеможливлює фактичну сплату судового збору в силу його великого розміру у сукупності по окремим справам.

Таким чином, ПП «Агропромислова фірма «Іззія» вважає, що пропустило строк на апеляційне оскарження ухвали суду з поважних причин та не сплатило судовий збір у зв'язку з важким матеріальним становищем.

Дослідивши матеріали справи, суддя-доповідач дійшла до висновку про необхідність поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, відстрочення судового збору та відкриття провадження у справі виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Згідно з ч.1 ст.17 ЗУ «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.97 №475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи наведене, підстави, вказані апелянтом у апеляційній скарзі, є поважними та обґрунтованими, тому пропущений строк підлягає поновленню та судовий збір відстроченню до ухвалення судового рішення апеляційним судом Вінницької області у вказаній справі.

Апеляційна скарга відповідає вимогам ст. 295 ЦПК України.

Керуючись ч. 1 ст. 82, ч. 1, 5 ст. 297 ЦПК України ,-

у х в а л и л а :

Клопотання приватного підприємства «Агропромислова фірма «Іззія» задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.02.2016 року.

Відстрочити приватному підприємству «Агропромислова фірма «Іззія» сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.02.2016 року у вказаній справі до ухвалення судового рішення Апеляційним судом Вінницької області.

Відкрити апеляційне провадження у зазначеній справі.

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області Л.П. Стеблюк