Справа № 2-1558/11 Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/280/16 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 6 31.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Семиволос І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства земельних ресурсів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України», Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області, про витребування земельних ділянок ,-

встановила:

У вересні 2011 року заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства; земельних ресурсів України, Державного комітету України з земельних ресурсів, Державного підприємства «Київське лісове господарство» звернувся до суду з позовом до відповідачів з вказаним позовом.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що під час проведення перевірки було встановлено порушення Київською обласною державною адміністрацією вимог ст. ст. 20, 22, 57, 116, 118, 122, п. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (далі ЗК України), п. 5 ст. 27, ст. ст. 31, 57 Лісового кодексу України (далі ЛС України), ст. ст. 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», оскільки з постійного користування ДП«Київське лісове господарство» було вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення лісів І групи, змінено цільове призначення земельних ділянок та передано у приватну власність фізичним особам відповідачам у справі. Відповідачі як власники земельних ділянок згідно із договорами купівлі-продажу відчужили їх ОСОБА_2, який на підставі розпоряджень Київської обласної державної адміністрації змінив цільове призначення земельних ділянок.

Оскільки відповідачами неправомірно отримані у власність земельні ділянки, прокурор просив поновити йому строк позовної давності, визнати незаконними та скасувати розпорядження Київської обласної державної адміністрації, визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені між відповідачами, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки останніх, визнати за державою право власності, повернути земельні ділянки в постійне користування та стягнути з відповідачів судові витрати.

В ході розгляду справи прокурором подано заяву про зміну предмета позову, в якій позивач просив визнати незаконними та скасувати розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації , якими вилучались, змінювалось цільове призначення та передавались земельні ділянки у власність відповідачів; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки відповідачів - фізичних осіб, які продали свої земельні ділянки відповідачу ОСОБА_2 та витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 спірні земельні ділянки площею 10,89 га, площею 1,9801 га, площею 1,9799 га , ринковою вартістю 5200000 грн. та повернути їх в постійне користування ДП «Київське лісове господарство».

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2014 року позовні вимоги прокурора задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 02 листопада 2007 року № № 1150, 1144, 1146, 1209, 1181, 1175, 1198, 1154, 1193, 1151, 1149, 1143, 1176, 1182, 1163 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність».

Визнано недійсними: державний акт від 20 грудня 2007 року серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_18; державний акт від 20 грудня 2007 року серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_3; державний акт від 20 грудня 2007 року серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_4; державний акт від 26 грудня 2007 року серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_5; державний акт від 26 грудня 2007року серії НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_6; державний акт від 20 грудня 2007 року серії НОМЕР_6 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_7; державний акт від 20 грудня 2007 року серії НОМЕР_7 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_8; державний акт від 20 грудня 2007 року серії НОМЕР_8 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_9; державний акт від 20грудня 2007 року серії НОМЕР_9 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_10; державний акт від 20 грудня 2007 року серії НОМЕР_10 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_19; державний акт від 20 грудня 2007 року серії НОМЕР_11 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_12; державний акт від 20 грудня 2007 року серії НОМЕР_12 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_13; державний акт від 20 грудня 2007 року серії НОМЕР_13 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_14; державний акт від 26 грудня 2007 року серії НОМЕР_14 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_15; державний акт від 26 грудня 2007 року серії НОМЕР_15 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_16; державний акт від 20 грудня 2007 року серії НОМЕР_16 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_17

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку від 09 жовтня 2009 року серії НОМЕР_17 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_18), від 09 жовтня 2009 року серії НОМЕР_19 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_20); від 05 серпня 2009 року серії НОМЕР_21 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_22), видані ОСОБА_2

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З цим судовим рішенням не погодився Перший заступника прокурора Київської області, який у поданій апеляційній скарзі просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна і ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.

На вказане судове рішення також подав апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_20, який просив скасувати рішення суду і ухвалити нове про відмову у задоволенні усіх позовних вимог.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2014 року залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_2, касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року в частині позовних вимог про витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 земельних ділянок та повернення їх в постійне користування ДП «Київське лісове господарство» скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015року залишено без змін.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 земельних ділянок та повернення їх в постійне користування ДП «Київське лісове господарство», вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції були встановлені такі обставини справи.

Оспорюваними розпорядженнями голови обласної державної адміністрації вилучено земельні ділянки лісового призначення загальною площею 14,84 га, які знаходяться в межах суміжних кварталів лісництва, змінено їх цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на категорії земель сільськогосподарського призначення та передано у власність громадян для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому громадяни - відповідачі у справі відчужили їх ОСОБА_2 на підставі договір купівлі-продажу, за заявою якого цільове призначення вказаних земельних ділянок обласною державною адміністрацією змінено на категорію земель промисловості для будівництва готельно-ресторанного комплексу.

Такі дії були вчинені протягом кількох місяців, оспорювані розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 02 листопада 2007 року спрямовані на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищувала 1 га.

Спірні земельні ділянки є землями лісового фонду, віднесені до лісів І категорії та перебували у державній власності до винесення оскаржуваних розпоряджень і їх передачі відповідачам, Київська обласна державна адміністрація, перевищивши свої повноваження, розпорядилася земельними ділянками, якими не мала права розпоряджатися, оскільки правові акти індивідуальної дії голови обласної державної адміністрації на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка загалом значно перевищувала 1 га, свідчить про перевищення повноважень голови обласної адміністрації, що є порушенням вимог ст. ст. 20, 22, 118, 141, 142, 149, 162, 163, 164, 207 ЗК України, ст. ст. 1, 27, 31, 57 ЛК України, ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. ст. 50, 51, 55 Закону України «Про землеустрій», ст. ст. 9, 33, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації.»

Зазначеним було порушено право держави на земельні ділянки, спірні земельні ділянки вибули з власності держави у власність фізичних осіб поза волею власника

Ці обставини встановлені вищевказаними судовими рішеннями, що в цій частині набрали законної сили, тому в силу вимог ч.2 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї ж справи в частині вирішення позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про витребування спірних земельних ділянок із незаконного володіння ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що скасування вказаних державних актів про право власності на спірні земельні ділянки достатньою мірою захищає інтереси держави і забезпечує її судовий захист, оскільки після скасування державних актів на право власності на спірні земельні ділянки останні автоматично переходять у розпорядження державного органу, в якому вони знаходились до порушення права.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 131 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Отже, підставою набуття права власності на земельні ділянки ОСОБА_2 є договори купівлі-продажу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. та укладені 28 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_19, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14., ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, а не державні акти, отримані 05 серпня 2009 року та 09 жовтня 2009 року.

Тому висновки суду про те, що скасування вказаних державних актів про право власності на земельні ділянки достатньою мірою захищає інтереси держави та забезпечує судовий захист її інтересів, є неправильними, оскільки придбання земельної ділянки на підставі цивільно-правових угод є відмінним від набуття земельних ділянок фізичними особами в порядку, передбаченому главою 19 розділу IV ЗК України.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У справі, яка є предметом перегляду, відчуження земельної ділянки відбулось поза волею власника, тому користувач ДП «Київське лісове господарство» наділене правом на захист речового права власника, а вказані земельні ділянки підлягають поверненню власнику від набувача згідно з положеннями статті 388 ЦК України, і саме такий спосіб захисту інтересів держави та порушених її прав відповідає змісту захисту цивільних прав та інтересів, а тому висновки суду про відсутність підстав для витребування земельних ділянок є неправильними.

Таким чином, судом першої інстанції не застосовано ст. 388 ЦК України, яка поширюється на спірні правовідносини, отже допущено порушення вказаних вище норм матеріального права під час вирішення позовних вимог про витребування земельних ділянок із незаконного володіння ОСОБА_2 та повернення їх в постійне користування ДП «Київське лісове господарство», що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є зокрема порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову прокурора про витребування земельних ділянок із незаконного володіння ОСОБА_2 слід скасувати та ухвалити нове про задоволення цих позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, де передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб'єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб'єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб'єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на положення частини першої статті 83, частини першої статті 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст; у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Встановлено, що спірні земельні ділянки перебувають у власності держави, їх користувачем є ДП «Київське лісове господарство».

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Оскільки судами встановлено, що відчуження спірних земельних ділянок відбулось поза волею власника, тому користувач ДП «Київське лісове господарство» наділене правом на захист речового права власника, а вказані земельні ділянки підлягають поверненню власнику від набувача згідно з положеннями статті 388 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що такий спосіб захисту інтересів держави та порушених її прав відповідає змісту захисту цивільних прав та інтересів, тому позовні вимоги прокурора про витребування спірних земельних ділянок з незаконного володіння ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Колегія суддів вважає, з огляду на встановлені обставини справи, що того, витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_2 на користь держави відповідає критерію законності: витребування з його власності земельної ділянки здійснюється на підставі норм статті 153 ЗК України, статті 388 ЦК України в зв'язку з порушенням органом виконавчої влади вимог ЛК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними.

Також суд вважає, що витребування спірних земельних ділянок є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель лісового фонду та безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державної, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності.

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів приниципу «пропорційності» при втручанні в право особи на смирне володіння майном є надання їй справедливої та обгрунтованої компенсації.

Ухвалюючи рішення про витребування спірних земельних ділянок з володіння ОСОБА_2 на користь держави, суд бере до уваги, що питання про компенсацію ОСОБА_2 не порушував, хоча не позбавлений такої можливості, тому суд такого питання не вирішує.

За таких обставин задоволення позовних вимог прокурора про витребування спірних земельних ділянок із незаконного володіння ОСОБА_2 не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу.

З огляду на вищевикладене, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах вирішення позовної вимоги про витребування спірних земельних ділянок із незаконного володіння ОСОБА_2, колегія суддів дійшла висновку, що з підстав, викладених вище, апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів , -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2014 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства земельних ресурсів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, Державного підприємства «Київське лісове господарство» про витребування земельних ділянок та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов заступника Генерального прокурора України про витребування земельних ділянок задовольнити.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 земельні ділянки на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області площею 10,89 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_23), площею 1,9801 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_18), площею 1,9799 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_20) та повернути їх в постійне користування ДП «Київське лісове господарство».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді