У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Нагорняк В.А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поновлення строку позовної давності на оскарження свідоцтва виданого ОСОБА_5 про право на спадщину за заповітом, визнання неправомірним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права спільної сумісної власності на спадкове майно,

встановив:

У грудні 2014 року позивачі звернулися в суд до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 14 листопада 1981 року уклала шлюб з ОСОБА_6, після чого подружжя стало проживати в АДРЕСА_1, в якому також проживали батьки чоловіка - ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Будинок перебував на балансі Управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля». В 1992 році ОСОБА_7 без їх згоди викупив будинок та став його власником.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в ОСОБА_2 та ОСОБА_9 народилася дочка ОСОБА_10, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - син ОСОБА_11, які проживали в даному будинку з батьками.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_7

Позивачі вважали, що оскільки ОСОБА_9 на час смерті ОСОБА_8 проживав в даному будинку, то відповідно до ст. 1268 ЦК України, він вважається таким, що прийняв спадщину на 1/8 частки спірного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_6, і оскільки позивачі постійно проживали в будинку, вони вважали, що прийняли спадщину.

Уточнивши позовні вимоги, позивачі просили визнати неправомірним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 2-1050 від 10 червня 2011 року у спадковій справі № 93/2002, видане ОСОБА_5 в частині визнання за ним спадщини на 1/4 частини будинку АДРЕСА_2 та господарських будівель, визнання за ними права спільної власності на спадкове майно ОСОБА_6, а саме 1/4 частини спірного будинку та господарських будівель, сараїв, гаражу, літньої кухні; поновити строк позовної давності на оскарження свідоцтва на право на спадщину за заповітом № 2-1050 від 10 червня 2011 року, виданого ОСОБА_5

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Також заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року з посиланням на поважність причин пропуску такого строку.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2453-VI від 07.07.2010 року). У разі пропуску зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Перевіривши доводи заявника та додані до касаційної скарги матеріали, вважаю за можливе клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Однак, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керуючись ст. ст. 525, 548 ЦК України (1963 року), ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_6 спадщину після смерті матері - ОСОБА_8 не приймав, тому позивачі не мають права на успадкування указаного майна після його смерті, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поновлення строку позовної давності на оскарження свідоцтва виданого ОСОБА_5 про право на спадщину за заповітом, визнання неправомірним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права спільної сумісної власності на спадкове майно.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.А.Нагорняк