Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення апеляційного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Харківської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про стягнення суми, визнання права власності, визнання недійсним договорів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 березня 2015 року позов задоволено частково. Визнано право ОСОБА_2 на обладнання займаного нею житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, а також під'їзду вказаного будинку, сходових клітин спеціальними засобами та пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

08 квітня 2015 року позивачі звернулися до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про ухвалення додаткового рішення за всіма позовними вимогами, що розглядалися з 1999 року, а також з позовними вимогами, викладеними в уточненому варіанті позовної заяви, поданої позивачами до суду 17 березня 2015 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року відмовлено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано Харківську міську раду Харківської області обладнати під'їзд та сходові клітини в житловому будинку АДРЕСА_1, спеціальними засобами та пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації інвалідів, з метою забезпечення безперешкодного доступу ОСОБА_2, яка є інвалідом першої групи, до квартири № 2. Стягнуто з Харківської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 10 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі Харківська міська рада просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 2000 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 56,3 кв. м.

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в зазначеній квартирі з 26 травня 1999 року.

Рішенням Харківської міської ради № 1423 від 28 грудня 1998 року підвальне приміщення площею 34,1 кв. м, що розташоване за адресою: будинок АДРЕСА_1, виключено з житлового фонду та переведено до нежитлового фонду.

Відповідно до рішення XII сесії XXI скликання Харківської міської ради народних депутатів Харківської області від 28 вересня 1992 року будинок АДРЕСА_1 було прийнято до комунальної власності міста.

Розпорядженнями Харківського міського голови № 416 від 17 лютого 2005 року та № 5678 від 17 грудня 2012 року на нежитлові приміщення цокольного поверху № 2-1; 2-2; 2-3; 2-4; 54-1; 54-2; 54-3; 54-4; 54-5; 54-6; 54-7; 54-8; 54-9; 54-10 та першого поверху № 52-1; 52-2; 52-3; 52-4; 52-5, загальною площею 182 кв. м, що розташовані в житловому будинку літ. «А-5» по АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення цокольного поверху № 30-34 в літ. «А-6», загальною площею 34,1 кв. м, що розташовані у вказаному будинку, оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом першої групи, та перебуває у інвалідному візку, квартира № 2, в якій вона проживає, розташована на першому високому поверсі.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» жилі приміщення, займані інвалідами або сім'ями, у складі яких вони є, під'їзди, сходові площадки будинків, в яких мешкають інваліди, мають бути обладнані спеціальними засобами і пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації, а також телефонним зв'язком. Обладнання зазначених жилих приміщень здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 5 Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо створення сприятливих умов життєдіяльності осіб з обмеженими фізичними можливостями» від 01 червня 2005 року на обласні державні адміністрації покладено обов'язок вжити до 01 листопада 2005 року заходів щодо створення необхідних умов для вільного доступу осіб з обмеженими фізичними можливостями до будинків і приміщень місцевих органів виконавчої влади, закладів соціального захисту населення, охорони здоров'я, культури, фізкультурно-спортивних, культових споруд тощо.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про необхідність обладнання під'їзду будинку підйомником або пандусом з метою забезпечення безперешкодного доступу до квартири № 2, апеляційний суд, керуючись вищевказаними нормами та встановивши, що позивачі неодноразово зверталися з заявами до Харківської державної адміністрації та Харківської міської ради про обладнання пандусом або підйомником в під'їзді будинку і зазначені заяви були предметом розгляду та по ним були прийняті позитивні рішення, але фактично дії щодо виконання вимог законодавчих актів вчинено не було, дійшов вірного висновку про задоволення вказаних вимог.

Крім того, обґрунтованим також є висновок апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 у зв'язку з проживанням в несприятливих умовахв розмірі 10000 грн., оскільки необладнання житлового будинку спеціальними засобами та пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації інвалідів спричинило ОСОБА_2 душевні та фізичні страждання, порушило її права. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд правильно врахував глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_2, відсутність у неї можливості вільного пересування, вільного доступу до житла та ступінь вини відповідача - Харківської міської ради.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 та задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, апеляційний суд вірно врахував встановлені обставини справи, надав належну оцінку всім доказам та ухвалив судове рішення відповідно до вимог закону.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду є законним, обґрунтованим та справедливим.

Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення не вбачається порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Харківській міській раді у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Харківської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про стягнення суми, визнання права власності, визнання недійсним договорів, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М. Фаловська