Справа № 305/2300/15-ц
Провадження по справі 2/305/254/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчука В.Е.

з участю: секретаря - Орос С.Ю.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 як представника за дорученням ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Рахівської міської ради,, треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

З позовної заяви вбачається, що після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, залишився як спадкове майно, будинок АДРЕСА_1. Документом, що підтверджує право власності на дане майно гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є заключення про реєстрацію домоволодіння видане виконавчим комітетом Рахівської Ради депутатів трудящих 21.02.1952 року та рішення № 3/200 від 18.06.1952 року видане виконавчим комітетом Рахівської Ради депутатів трудящих. Також підтвердженням даного факту є попередня реєстрація домоволодіння в Рахівському Міськінвентарбюро № 1277 від 30.03.1947 року на підставі виписки з погосподарської книги від 23.03.1947 року. При своєму житті, ОСОБА_5 склав заповіт який був посвідчений нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори 16.02.1990 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 575. Згідно даного заповіту спадкодавець заповів свій будинок за адресою АДРЕСА_1 своїй дочці - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 меш. АДРЕСА_4. Даний факт підтверджується вищевказаним Заповітом та витягом зі спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) Рахівської ДНК за № 42172505 від 19.11.2015 року. Згідно вищевказаного витягу також встановлено, що 10.01.1992 року покійним був складений ще один заповіт від 10.01.1992 рок. Однак, згідно даного заповіту спадкодавець розпорядився своїм іншим майном, а саме заповів будинок в АДРЕСА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Таким чином, заповіт від 16.02.1990 року № 34 є дійсним щодо майна - житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 спадкоємцем якого є - ОСОБА_3. Однак, до нотаріальної контори в установлені законом строки згідно ст. 549 ЦК УРСР, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дане майно, ніхто не звертався. Таким чином, у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР спадщину на дане майно ОСОБА_3, яка є спадкоємцем за заповітом - не прийняла. Не подавши заяву до ДНК та фактично не вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як ОСОБА_3 з 21.11.1979 року проживала за іншою адресою АДРЕСА_4. Таким чином спадщину на спадкове майно у відповідності зі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняв внук покійного - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 меш. АДРЕСА_1 (зареєстрований АДРЕСА_4), який у зв'язку з постійними хворобами ОСОБА_5 з ним постійно проживав, допомагав йому по господарстві та вів за ним догляд до його смерті, та який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця. Жінка померлого,- ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_8. А діти покійного,- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, 30.11.2015 року відмовились у прийнятті спадщини на користь внука покійного, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3. На підставі вищенаведених обставин, ОСОБА_2 постійно проживаючи зі своїм дідусем ОСОБА_5, прийняв спадщину - житловий будинок в АДРЕСА_1, та являється спадкоємцем за законом. Позивач додатково повідомив, що спадкоємець ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснив переміну прізвища та імені з ОСОБА_10 на ОСОБА_2. Також додатково повідомив, що спадковий будинок за адресою АДРЕСА_1 (стара адреса), являється тим самим будинком по АДРЕСА_1. 26.12.2015 року з метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, ОСОБА_2, як спадкоємець за законом, звернувся до Рахівської державної нотаріальної контори, про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, нотаріусом у вчиненні цієї дії їй було відмовлено та роз'яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У зв'язку із наведеним ОСОБА_1 у позовній заяві просить визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, меш. АДРЕСА_1 (зареєстрованим АДРЕСА_4) - право власності у порядку спадкування за законом на будинок загальною площею 40,7 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи безїї участі, позовні вимоги визнає.

Представник відповідача - Рахівської міської ради в судове засідання не з'явився. Від міського голови В.В. Медвідь надійшла заява про розгляд справи без участі представника ради та зазначено, що міська рада визнає позовні вимоги.

Представники Рахівської державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи бех участі їхнього представника, заперечень щодо задоволення позову не мають.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку.

Громадянин ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20.05.1992 року, що видано відділом ЗАГСу Рахівського району Закарпатської області, та про що зроблено відповідний актовий запис про смерть у Книзі реєстрації смертей № 56 від 15.05.2015 року.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно: будинок АДРЕСА_1. Документом, що підтверджує право власності на дане майно гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є заключення про реєстрацію домоволодіння видане виконавчим комітетом Рахівської Ради депутатів трудящих 21.02.1952 року та рішення № 3/200 від 18.06.1952 року видане виконавчим комітетом Рахівської Ради депутатів трудящих. Також підтвердженням даного факту є попередня реєстрація домоволодіння в Рахівському Міськінвентарбюро № 1277 від 30.03.1947 року на підставі виписки з погосподарської книги від 23.03.1947 року.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 склав заповіт який був посвідчений нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори 16.02.1990 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 575. Згідно даного заповіту спадкодавець заповів свій будинок за адресою АДРЕСА_1, своїй дочці - ОСОБА_3. Даний факт підтверджується вищевказаним Заповітом та витягом зі спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) Рахівської ДНК за № 42172505 від 19.11.2015 року.

Згідно вищевказаного витягу також встановлено, що 10.01.1992 року покійним був складений ще один заповіт. Заповіт був посвідчений нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори 10.01.1992 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 34. Однак, згідно даного заповіту спадкодавець розпорядився своїм іншим майном, а саме заповів будинок в АДРЕСА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Таким чином, заповіт від 16.02.1990 року № 34 є дійсним щодо майна - житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 спадкоємцем якого є - ОСОБА_3. Однак, до нотаріальної контори в установлені законом строки згідно ст. 549 ЦК УРСР, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дане майно, ніхто не звертався. Таким чином, суд констатує, що у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР спадщину ОСОБА_3, яка є спадкоємцем за заповітом, не прийняла, оскільки не подавала заяв до ДНК та фактично не вступила в управління та володіння спадковим майном, так як ОСОБА_3 з 21.11.1979 року проживала за іншою адресою АДРЕСА_4.

Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_5, у відповідності зі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, прийняв внук покійного, він же позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 меш. АДРЕСА_1, (зареєстрований АДРЕСА_4), який у зв'язку з постійними хворобами ОСОБА_5 з ним постійно проживав, допомагав йому по господарству та вів за ним догляд до його смерті, а з дня смерті ОСОБА_5 постійно проживає у спадковому будинку. Отже, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця. Факт спільно проживання підтверджується довідкою Рахівської міської ради № 4854 від 20.11.2015 року.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені відповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

У відповідності до ст. 529 ЦК УПСР до першої черги спадкоємців за законом входять діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом.

Жінка померлого - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_8, тобто ще до дня смерті ОСОБА_5 Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 01.12.2015 року, що видано відділом РАЦСу Рахівського районного управління юстиції в Закарпатської області, та про що зроблено відповідний актовий запис про смерть у Книзі реєстрації смертей № 36 від 15.03.1983 р.

Діти покійного: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, у відповідності до ст. 553 ЦК УРСР, 30.11.2015 року відмовились у прийнятті спадщини на користь внука покійного, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Даний факт підтверджується заявою, відповідно до якої вони не заперечують щодо прийняття спадщини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що посвідчена Рахівською ДНК № 2-1471 від 30.11.2015 року.

Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування, згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок.

Право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Як уже зазначалося, житловий будинок, що є предсметом позову, належав на праві особистої власності покійному ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7. Згідно технічного паспорта від 02.10.2015 року, житловий будинок АДРЕСА_1, був збудований у 1930 році, його площа складає 40,7 кв.м., а інвентаризаційна вартість становить 30945 гривень.

На підставі наведеного, суд констатує, що спірний житловий будинок не належить до об'єктів самочинного будівництва, а в даному випадку є об'єктом спадкових прав.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права власності.

У відповідності до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Зі змісту статтей 548-549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на час відкриття спадщини проживав у спадковому будинку, таким чином вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном вчинив дії, які свідчать про прийняття ними спадщин, а отже він являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом, у розумінні ст.529 ЦК УРСР.

ОСОБА_3, на користь якої ОСОБА_5 склав заповіт, втратила своє право на спадщину, оскільки заяв до нотаріальної контори не подавала, а також не вчиняла дій, які б свідчили про фактичне прийняття нею спадщини.

Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 30.11.2015 року, як спадкоємці першої черги спадкування майна, що залишилося після мерті їхнього батька ОСОБА_5, відмовилися від своєї частки спадкового майна на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно довідки Рахівської міської ради від 20.11.2015 року №4855, будинок за адресою АДРЕСА_1, являється одним і тим самим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Беручи до уваги, що позивачі по справі є спадкоємцями першої черги спадкування за законом, у зв'язку з чим звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак, через відсутність первинної реєстрації спадкового майна, йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, тому суд вважає за необхідне захистити право позивача на спадщину та задовольнити позов у повному обсязі.

Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 131, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК ,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканцем АДРЕСА_1 (зареєстрованим АДРЕСА_4) - право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок загальною площею 40,7 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду: Ємчук В.Е.