АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3678/16 Справа № 180/3139/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Беспальок О. А. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

06 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Відділ державної реєстраціїактів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_4, звернувся до суду з апеляційною скаргою, де просить рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01.03.2016 року - скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ним та братом право власності на спадкову квартиру по ? її частини за кожним, відмовивши у встановленні факту родинних відносин. Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що рішення є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права /а. с. 141-146/.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01.03.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволені.

Суд встановив факт родинних відносин, визнавши, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року, і рідним дідусем ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також, суд визнав за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року, на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 974,40 грн. сплаченого судового збору.

Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд визнав за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року, на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Суд повернув ОСОБА_2 зайво сплачений судовий збір у розмірі 0,80 грн. /а. с. 127-131/.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01.03.2016 року суд першої інстанції виправив описку у резолютивній частині рішення від 01.03.2016 року, зазначивши правильно ім'я та по-батькові позивача (відповідача) - ОСОБА_3 «ОСОБА_3» замість «ОСОБА_3» / а. с. 133 /.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.04.1992 року (посвідченого в нотаріальному порядку), належала на праві власності ОСОБА_8 / а. с. 10/, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року / а. с. 38 зворот/.

Ще за свого життя, 04.06.1992 року ОСОБА_8 заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 своєму сину - ОСОБА_6, що підтверджується нотаріально посвідченим заповітом від 04.06.1992 року / а. с.42 зворот/.

ОСОБА_6 28.11.2011 року, тобто у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, звернувся до Марганецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року / а. с. 38 /. Інші спадкоємці з приводу спадщини після померлої ОСОБА_8 до нотконтори не зверталися, що підтверджує копією матеріалів спадкової справи № 269/2011 / а. с. 38-45 /.

Отже, ОСОБА_6 є спадкоємцем, який прийняв спадок (спірну квартиру) після смерті своєї матері ОСОБА_8 у встановленому законом порядку, однак, свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6 не отримав, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року / а. с. 4,48 зворот /, але в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року / а. с. 4,48 зворот / і після його смерті, у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини: 20.03.2013 року - син ОСОБА_2 /а. с. 46/ і 01.04.2013 року - син ОСОБА_3 / а. с. 48 /. Крім того, 28.03.2013 року до нотконтори з заявою звернувся ОСОБА_5, який вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер його син ОСОБА_6, і він відмовляється від належної йому частки у спадщині сина на користь онука ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_6 / а. с. 47 /.

Постановою державного нотаріуса Марганецької державної нотаріальної контори від 01.04.2014 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_6, у зв'язку з тим, що не надані документи, які підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_6 та його батьком ОСОБА_5 (який звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3В.) та не надані документи, що підтверджують право власності ОСОБА_6 на спадкове майно, тобто квартиру АДРЕСА_1 / а. с. 8 /.

У зв'язку з відмовою державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 змушений звернутися до суду з позовом до свого брата ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру, де просив суд: встановити факт, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року, і рідним його - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, дідусем; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини спірної квартири АДРЕСА_1, тобто з урахуванням частки його діда ОСОБА_5, який відмовився від спадку на його користь / а. с.2, 26-27 /.

Постановою державного нотаріуса Марганецької державної нотаріальної контори від 15.01.2016 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_6, зокрема у зв'язку з тим, що не надані документи, що підтверджують право власності ОСОБА_6 на спадкове майно, тобто квартиру АДРЕСА_1 / а. с. 104 /, а тому ОСОБА_2 19.01.2016 року теж звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частину спірної квартири / а. с.98-99 /.

ОСОБА_5 21.04.2013 року було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, у зв'язку з відсутністю документів, що встановлюють його родинні відносини з ОСОБА_6 і рекомендовано вирішити це питання в суді / а. с. 168 /.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 12.08.1953 року, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Марганці і його матір'ю є ОСОБА_8, а в графі батько значиться лише ім'я «ОСОБА_3» /а. с.3/.

Однак, факт того, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6 підтверджується рішенням Народного суду м. Марганця Дніпропетровської області від 26.04.1961 року, яким з ОСОБА_5 були стягнені аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_6 / а. с. 6 /.

Також, сам ОСОБА_5 визнава той факт, що ОСОБА_6 є його сином, що він, зокрема, зазначив 28.03.2013 року в своїй заяві до нотконтори / а. с. 47 /.

Крім того, той факт, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6 підтвердили суду першої інстанції свідки ОСОБА_9 (яка була сусідкою ОСОБА_5 та ОСОБА_8.) і ОСОБА_10 (яка була дружиною ОСОБА_5.).

При вище викладених обставинах справи, в силу ст. 256 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що є всі підстави для встановлення факту родинних відносин, встановивши, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року, і рідним дідусем ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За таких обставин та у відповідності з вимогами ст. ст. 1261,1267 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_6, є його сини ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_5, які у встановлений законом строк звернулися до нотконтори з приводу спадщини після померлого ОСОБА_6 і частки яких у спадщині є рівними.

Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Частиною 5 цієї статті передбачено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, а частиною 6 цієї статті передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку встановленого для її прийняття.

Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_5 28.03.2013 року подав до нотконтори заяву № 141 про відмову від належної частки у спадщині після смерті його сина ОСОБА_6 на користь його-спадкодавця сина (свого онука) - ОСОБА_3 / а. с. 47/.

Виходячи з вище викладеного, суд першої інстанції вважає, що право на спадщину після померлого ОСОБА_6 у ОСОБА_5, на момент написання заяви про відмову від спадщини, існувало, але не було належним чином підтверджене, що не свідчить про незаконність такої такої відмови на користь онука.

Оскільки, за життя ОСОБА_5 відмовився від своєї частки у спадщині після смерті свого сина ОСОБА_6 (факт їх родинних відносин знайшов підтвердження в суді та встановлений судом) на користь свого онука ОСОБА_3, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що, в силу ст.ст. 16,321,328,1223,1261,1267,1268,1273-1276 ЦК України, позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_2 - частковому задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд першої інстанції не закрив провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, оскільки судом першої інстанції 12.03.2014 року (справа №180/1178/13-ц) було постановлено ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, - не можуть бути прийняті до уваги, так як згідно ухвали від 12.03.2014 року справа №180/1178/13-ц була закрита в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (у зв'язку зі смертю ОСОБА_5.) / а. с.165-166 /, тобто ця ухвала не тягне за собою жодних правових наслідків щодо теперішньої справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину квартиру, а отже у суду першої інстанції і не було правових підстав щодо закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Також, посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на ту обставину, що ОСОБА_5 не був спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, так як на момент смерті останнього факт родинних відносин між ними встановлено не було, а тому і не мав права на відмову від спадку, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_5, в силу ст. ст. 1270,1273 ЦК України, у встановлений законом строк звернувся до нотконтори з приводу відмови від спадку після свого сина на користь свого внука, а факт родинних відносин між ОСОБА_5 та його сином ОСОБА_6 і внуком ОСОБА_3 було встановлено рішенням суду від 01.03.2016 року і підстав для його скасування апеляційний суд не знайшов.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: