УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя», комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, публічне акціонерне товариство «Радікал Банк», ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про захист прав власника суміжної земельної ділянки та будівель, оточуючих нове будівництво,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради (далі - Київська райдержадміністрація) від 17 березня 2005 року № 310 про дозвіл будівництва 5-поверхового житлового будинку на 22 квартири з мансардним поверхом та підземним паркінгом на 22 машино-місця у АДРЕСА_1;

- визнати незаконним та скасувати дозвіл товариства з обмеженою відповідальністю «Лазурне узбережжя» (далі - ТОВ «Лазурне узбережжя») на виконання відповідних будівельних робіт від 22 березня 2005 року № 156/05, виданий Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради;

- визнати незаконним та скасувати рішення комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 27 серпня 2008 року, реєстраційний № 24483107, номер запису: 16 в книзі 1н/с-24, про реєстрацію права власності за ТОВ «Лазурне узбережжя» на об'єкт незавершеного будівництва 5-поверхового житлового будинку з мансардою та підземним паркінгом у АДРЕСА_1;

- визнати незаконним та скасувати рішення від 30 травня 2013 року № IV 99 про реєстрацію декларації ТОВ «Лазурне узбережжя» про готовність 5-поверхового житлового будинку з мансардою та підземним паркінгом у АДРЕСА_1 (поштова адреса АДРЕСА_1) до експлуатації, прийняте Державною архітектурно-будівельною інспекцією України;

- усунути йому перешкоди в користуванні належними йому на праві власності земельною ділянкою площею 0,0668 га у АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_1, та домоволодінням у АДРЕСА_2 що складається з житлових будинків літ. «И», літ. «В», загальною площею 355,3 кв. м., шляхом зобов'язання ТОВ «Лазурне узбережжя» здійснити перебудову 5-поверхового житлового будинку з мансардою та підземним паркінгом у АДРЕСА_1 (поштова адреса АДРЕСА_1) з метою усунення порушень будівельних норм та правил відповідно до технічного висновку від 28 лютого 2014 року Науково-дослідницького і проектно-вишукувального інституту «Ніпроектреконструкція»: знести (демонтувати) двоповерхову мансарду та четвертий і п'ятий поверхи будинку, знизити поверховість будинку до трьох поверхів;

- зобов'язати ТОВ «Лазурне узбережжя» влаштувати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (поштова адреса АДРЕСА_1) необхідними інженерно-технічними заходами, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної земельної ділянки площею 0,0668 га у АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_1, яка належить йому на праві власності;

- стягнути з ТОВ «Лазурне узбережжя» на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 січня 2008 року йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку 0,0668 га, розташовану в АДРЕСА_3, кадастровий № НОМЕР_1, а 05 лютого 2008 року він отримав свідоцтво про право власності на домоволодіння, що знаходиться за вказаною адресою та складається з житлових будинків літ. «И», літ. «В», загальною площею 355,3 кв. м.

Позивач зазначав, що Облспоживспілка, яка була суміжним землекористувачем, здійснювала будівництво двоповерхового спального корпусу реабілітаційно-оздоровчого центру у АДРЕСА_1, однак в подальшому продала його фізичним особам ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, а 27 листопада 2002 року, земельну ділянку, на якій був розташований незавершений будівництвом спальний корпус реабілітаційного центру, було продано ТОВ «Лазурне узбережжя», яке одержало державний акт від 08 квітня 2004 року на право власності на вказану земельну ділянку та в подальшому зруйнувало двоповерхову будівлю і почало будувати багатоповерховий 2-х секційний житловий будинок з мансардою і підземним паркінгом без відповідного дозволу на виконання будівельних робіт.

Вказав, що ТОВ «Лазурне узбережжя» отримало дозволи на виконання відповідних будівельних робіт Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 15 серпня 2007 року № 13 та від 22 серпня 2012 року № 3, а 27 серпня 2008 року КП «ОМБТІ та РОН», перейменоване в КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, прийняло рішення про реєстрацію права власності ТОВ «Лазурне узбережжя» на об'єкт незавершеного будівництва 5-ти поверхового житлового будинку з мансардою та підземним паркінгом, про що йому стало відомо лише 10 листопада 2012 року.

30 травня 2013 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України прийняла рішення № IV 99 про реєстрацію декларації ТОВ «Лазурне узбережжя» про готовність 5-ти поверхового житлового будинку з мансардою та підземним паркінгом у АДРЕСА_1 до експлуатації, та будинку було присвоєно поштову адресу АДРЕСА_4

Посилаючись на те, що вказані рішення та дії відповідачів є незаконними, оскільки були здійснені без належно затвердженого проекту, істотно порушують будівельні норми і правила, а також його права та інтереси, оскільки здійснене ТОВ «Лазурне узбережжя» будівництво фактично позбавляє його права використовувати встановлену в його будинку систему газопостачання, створює загрозу пожежної безпеки, підвищену скупченість людей та автомашин на 1 кв. м території навколо належних йому земельної ділянки та будинків, чим погіршує інсоляцію останніх, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі в порядку застосування положень ст. ст. 375, 376 ЦК України щодо самочинного будівництва.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що вищезазначені нормативні акти індивідуальної дії жодним чином не стосуються та не порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, дійшовши обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 не є стороною правовідносин щодо видачі вказаних актів та не навів належних доказів того, що зазначені акти будь-яким чином порушують його права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог, в тому числі і в частині стягнення моральної шкоди.

Крім того, апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи заявника про те, що Київська районна адміністрація Одеської міської ради при прийнятті оскаржуваного розпорядження від 17 березня 2005 року № 310 вийшла за межі своєї компетенції, оскільки вказані обставини не спростовують висновків суду першої інстанції щодо неможливості задоволення позовних вимог ОСОБА_4, чиї права зазначені акти жодним чином не порушують.

Також судами обґрунтовано відхилено висновок, виконаний 28 лютого 2014 року ДНДПВІ «Ндіпроектреконструкція» на замовлення ОСОБА_4, як неналежний доказ у справі, оскільки він складений з порушенням вимог чинного законодавства України та містить недостовірні дані.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська