АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №664/1534/15-ц Головуючий в І інстанції Никифоров Є.О.
Провадження №22-ц/791/981/2016 Доповідач: Капітан І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним, відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_9, діюча в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_8, звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що їй та ОСОБА_8 на праві власності належить по ? частині кожній житлового будинку за адресою: вул. Шкільна, 47 у м. Цюрупинську Херсонської області. Згідно Висновку про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою № 47 по вул. Шкільній, квартал 115 та відповідно до Пропозицій комісії, утвореної на підставі рішення виконкому Херсонської міської Ради депутатів трудящих № 779 від 06 вересня 1952 року, розмір земельної ділянки № 47 по фактичному користуванню становить 1517,2 кв.м. (910,0 кв.м. - основна ділянка, 607,2 кв.м. - надлишкова). Рішенням виконкому Цюрупинської міської ради № 220 від 16 липня 1962 року «Про результати обміру земель по будівельному кварталу № 115» результати обмірів затверджено та зареєстровано за землекористувачами буд. № 47 земельну ділянку площею 910,0 кв.м., а надлишкові 607,2 кв.м. залишено землекористувачу у тимчасове користування. До теперішнього часу розмір земельної ділянки та її конфігурація по відношенню до сусідніх домоволодінь і земельних ділянок за даними графічних матеріалів БТІ не змінювалися, а надані у тимчасове користування надлишки земельних ділянок за фактичним користуванням не вилучалися у встановленому законом порядку.

23 листопада 2014 року померла ОСОБА_10, власниця будинку № 45 по вул. Шкільній м. Цюрупинська і сусідній землекористувач, з якою у позивачів були доброзичливі стосунки і яка, знаючи про дійсні розміри належних кожному землекористувачу ділянок та за їх згодою тимчасово, користувалася частиною земельної ділянки позивачів, що виходила за межі її ділянки.

Спадкоємцями померлої є відповідачі, які заявили про своє право на спадкове майно померлої та на частину належної позивачам земельної ділянки, влаштували там огорожу, яку мають намір зміцнювати. При цьому відповідачами був предявлений державний акт на земельну ділянку за адресою: вул. Шкільна, 45, оформлений та виданий 21 листопада 2005 року на імя померлої ОСОБА_10 за її життя та згідно якого вона є власником і тієї частини земельної ділянки, яка належить позивачам.

Посилаючись на те, що таким чином порушується їх право на користування земельною ділянкою, ОСОБА_9, з урахуванням збільшених та уточнених позовних вимог, просила суд:

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Цюрупинськ, вул. Шкільна, 45, виданий на імя ОСОБА_10;

- зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Цюрупинськ, вул. Шкільна, 47, яка перебуває у користуванні позивачів шляхом перенесення існуючої огорожі з території належної їм земельної ділянки на межу суміжних земельних ділянок відповідно до плану відводу по рішенню виконкому Цюрупинської міської ради №220 від 16 липня 1962 року;

- стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі по 6090,00 грн. з кожного;

- стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 7 000,00 грн. та судові витрати.

У серпні 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернулися до суду з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_8 та ОСОБА_9, третя особа: виконавчий комітет Цюрупинської міської ради про стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 10 грудня 2015 року вимоги за зустрічним позовом обєднано в одне провадження з первісним позовом.

Протокольною ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 09 лютого 2016 року прийнято відмову відповідачів від їх зустрічного позову до позивачів.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2016 позовні вимоги задоволено частково. Вирішено:

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0795 га, що розташована за адресою: м. Цюрупинськ, вул. Шкільна, 45, виданий на імя ОСОБА_10 21 листопада 2005 року;

- зобовязати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Цюрупинськ, вул. Шкільна, 47, яка перебуває у користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_9, шляхом перенесення існуючої огорожі з території належної їм земельної ділянки на межу суміжних землекористувань на відстань, зазначену у п. 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи №80 від 03 листопада 2015 року;

- в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовити;

- стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 121,80 грн. з кожного та на користь держави - в сумі по 121,80 грн. з кожного;

- стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на проведення експертизи в сумі по 1440,00 грн. з кожного, на користь ОСОБА_8 - по 1440,00 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вважаючи рішення суду в частині задоволення позовних вимог незаконним та таким, що ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідністі висновків суду обставинам справи, а також з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В письмових запереченнях ОСОБА_11, яка діє в інтересах ОСОБА_9, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при видачі державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачів було порушено право позивачів на користування їх земельною ділянкою, відновлення якого можливе шляхом визнання державного акту недійсним та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав у спосіб, передбачений пунктом 3 висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи.

Проте колегія суддів вважає, що такого висновку суд дійшов без повного зясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а обставини, які суд вважав встановленими є недоведеними, що відповідно до положень ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням по справі нового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 21 березня 1968 року, виданого на підставі рішення виконкому Цюрупинської міськради №54 від 20 березня 1968 року, належить 1/2 частина жилого будинку за адресою: вул. Шкільна, 47 у м. Цюрупинську Херсонської області. Інша 1/2 частина вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 квітня 1994 року належить ОСОБА_9 (а.с.6,7)

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 грудня 1993 року ОСОБА_10 була власницею домоволодіння, розташованого по вул. Шкільній, 45 у м. Цюрупинську Херсонської області, на земельній ділянці площею 743 кв.м.(а.с.34).

Згідно висновку реєстрації документів на право користування земельною ділянкою №47 по вул. Шкільній квартал №115 та пропозицій комісії, утвореної на підставі рішення виконкому Херсонської міської Ради депутатів трудящих № 779 від 06 вересня 1952 року, розмір земельної ділянки №47 під фактичним користуванням складав 1 517,2 кв.м., з яких 910,0 кв.м. - розмір земельної ділянки, яку рекомендовано зареєструвати за домоволодінням, а 607,2 кв.м. - надлишковий розмір земельної ділянки, яка підлягає вилученню та зарахуванню до містземфонду (а.с.9).

Рішенням виконкому Цюрупинської міської ради № 220 від 16 липня 1962 року «Про результати обміру земель по будівельному кварталу № 115 м. Цюрупинська» зареєстровано за землекористувачами буд. № 47 земельну ділянку площею 910,0 кв.м., а надлишкові 607,2 кв.м. залишено землекористувачу у тимчасове користування (а.с.8).

Зазначеним рішенням за суміжним землекористувачем ділянки №45 по вул. Шкільна у м. Цюрупинську зареєстровано 742,7 кв.м. (а.с.8). Надлишкової земельної ділянки не встановлено.

На підставі рішення Цюрупинської міської ради № 603 від 21 вересня 2005 року земельну ділянку №45 по вул. Шкільна у м. Цюрупинську площею 0,0795 га передано у приватну власність ОСОБА_10 про що видано державний акт про право власності на земельну ділянку від 21 листопада 2005 року серії ЯА №697782, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності за №ІАА 72901781 (а.с.33).

Видачі державного акту передувало виготовлення технічної документації, складання актів про встановлення та узгодження меж земельної ділянки за фактичним використанням з підписом ОСОБА_9, а також - видача висновків компетентними органами (а.с.97-118).

23 листопада 2014 року ОСОБА_10 померла (а.с.30). Після її смерті з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с.31,63-69).

При обґрунтуванні своїх вимог позивачі посилалися на ту обставину, що відповідачами було порушено порядок набуття у власність земельної ділянки, внаслідок чого було приватизовано частину земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні, оскільки приватизацію земельної ділянки здійснено площею 795 кв.м., а не 742,7 кв.м., яка перебувала у їх користуванні на підставі рішення Цюрупинської міської ради № 220 від 16 липня 1962 року, чим порушуються їх права, як суміжного землекористувача.

Висновком проведеної по справі експертизи №80 від 03 листопада 2015 року встановлено, що конфігурація, площа та лінійні розміри земельної ділянки №47 по вул. Шкільній в м. Цюрупинську Херсонської області не відповідають конфігурації, площі та лінійним розмірам земельної ділянки №47, що зазначені у схемі обміру кварталу, затвердженої рішенням виконкому Цюрупинської міської ради № 220 від 16 липня 1962 року, а саме: фактичний лінійний розмір лінії фасадної межі менше на 1,72 м, задньої межі менше на 1,47 м, площа земельної ділянки менше на 89 кв.м. (з урахуванням невідповідності лінійних розмірів та площі у схемі земельної ділянки та рішення виконкому від 16 липня 1962 року №220 яким затверджено схему). Конфігурація, площа та лінійні розміри земельної ділянки №45 по вул. Шкільній в м. Цюрупинську Херсонської області не відповідають конфігурації, площі та лінійним розмірам земельної ділянки №45, що зазначені у схемі обміру кварталу, затвердженої рішенням виконкому Цюрупинської міської ради № 220 від 16 липня 1962 року, а саме: фактичний лінійний розмір лінії фасадної межі більше на 2,09 м, задньої межі менше на 0,69 м, площа земельної ділянки більше на 52 кв.м. (а.с.128,146).

Пунктом 3 висновку експертизи визначено, що для поновлення розташування суміжної межі між земельними ділянками №45 і №47 по вул. Шкільній в м. Херсоні Херсонській області у відповідності до схеми обміру кварталу, затвердженої рішенням виконкому Цюрупинської міської ради № 220 від 16 липня 1962 року, необхідно перенести існуючу огорожу по лінії фасадної межі на відстань 1,72 м в бік земельної ділянки №45 і на відстань 1,47 м по лінії задньої межі в бік ділянки №45.

Експертом також зазначено, що для того, щоб сторони по справі відновили повністю площі і конфігурації земельних ділянок у відповідності до схеми обміру кварталу, затвердженої рішенням виконкому Цюрупинської міської ради № 220 від 16 липня 1962 року, необхідно виконати кадастрові плани (знімки) усіх земельних ділянок, які розташовані на даному кварталі з урахуванням розташування усіх обєктів нерухомості і відстаней від них до границь земельних ділянок, а також здійснити виніс меж в натурі по координатам кутів повороту приватизованих земельних ділянок, розташованих на цьому кварталі (а.с.136 зв.).

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що на належних сторонам у справі земельних ділянках виконувалися кадастрові плани (знімки) та здійснювався відповідний виніс меж в натурі земельних ділянок кварталу.

Відповідно до ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.118 ЗК України, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користування, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Виходячи з правового аналізу ст.125 ЗК України, право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до положень ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г') відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.

При вирішенні спору про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку суд повинен зясувати обставини правомірності передачі землі громадянам та чи не буде порушувати передача земельної ділянки законні права та інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. При цьому способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені частиною 2 вказаної статті і вказаний перелік не є вичерпним.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Тобто захисту в судовому порядку підлягають саме невизнані, порушені або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, судом першої інстанції передчасно зроблено висновок про порушення відповідачами законних прав та інтересів позивачів у звязку з оформленням відповідачами права власності на частину земельної ділянки, якою вони користувалися, оскільки позивачі, в порушення ст.60 ЦПК України, не надали належних доказів того, що приватизована відповідачами земельна ділянка збільшилися саме за рахунок земельної ділянки, яка була в їх користуванні. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що саме частина спірної земельної ділянки до передачі її у власність відповідачам у встановленому законом порядку надавалась позивачам. Будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку №47 по вул. Шкільній м. Цюрупинська загальною площею 1 517,2 кв.м., які б посвідчували право власності або право постійного користування, чи договорів оренди матеріали справи, а також матеріали інвентарних справ не містять. Позивачами не доведено невідповідність правовстановлюючих документів на земельну ділянку відповідачів вимогам закону, зокрема обставини про те, що виділена останнім земельна ділянка площею 0,0795 га своєю конфігурацією, зовнішніми межами накладається на земельну ділянку позивачів.

Висновок проведеної по справі судової експертизи №80 від 03 листопада 2015 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до приписів ст. 66 ЦПК України, висновок експерта є одним із видів доказів. При цьому відповідно до ч.2 ст. 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Проведена по справі експертиза не дає переконливих і беззаперечних висновків про поновлення у разі порушення прав позивачів у визначений в ній спосіб.

В позовній заяві ОСОБА_9 зазначала, що спірну частину земельної ділянки за їх згодою було надано у тимчасове користування ОСОБА_10, з якою у них були доброзичливі стосунки і яка була обізнана про дійсні розміри належних кожному землекористувачу ділянок. Лише після смерті ОСОБА_10 у позивачів виникло питання щодо порушення меж їхньої земельної ділянки у звязку з встановленням спадкоємцями померлої паркану на належній їм частині земельної ділянки.

Проте доказів на підтвердження знищення або переміщення відповідачами межових знаків, окрім особистих пояснень позивача, матеріали справи не містять. Земельна ділянка розміром 1 517,2 кв.м. позивачам в натурі не виділялась, межі цієї земельної ділянки не встановлювались.

Жодних доказів щодо намагань позивачів відновити спірну межу земельних ділянок матеріали справи також не містять. Питання щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, позивачі не вирішували у порядку, визначеному ст. 106, 158 ЗК України (а.с.32).

Безпідставними і непереконливими є посилання ОСОБА_9 на необізнаність в юридичній значимості її підпису в акті про встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 14 червня 2005 року, оскільки усвідомлюючи фактичний розмір користування земельною ділянкою відповідачами вона беззаперечно погодила зазначений акт (а.с.76). Посилання на відсутність в даному акті підпису ОСОБА_8 також не може прийматися до уваги, оскільки в чинному законодавстві, що регулює земельні відносини, відсутній обовязок землекористувача з надання згоди по встановленню меж суміжних земельних ділянок, й, зокрема, обовязок надання такої згоди в примусовому порядку. Непогодження позивачем меж земельної ділянки є лише формою реалізації ним свого права. Відповідне погодження меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем повинно бути прийнято і враховано органами місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку відповідача та при розгляді питання щодо надання спірної земельної ділянки у власність останньому, а відсутність погодження не може бути само собою підставою для відмови в отриманні ділянки у власність. Право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність шляхом її приватизації встановлено правовими нормами у відповідному порядку і реалізація вказаного права не залежить від безумовної згоди на таке суміжного користувача. Тобто, підставою набуття права на землю шляхом приватизації є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, з подальшим оформленням відповідних правовстановлюючих документів.

Посилання відповідачів про пропуск позивачами позовної давності є безпідставними, оскільки в силу ч.1 ст. 261 ЦК України цей строк обчислюється від дня, коли позивачі довідалися або могли довідатися про порушення свого права і такий строк, у відповідності до встановлених обставин справи, позивачами не пропущено.

За таких обставин рішення суду першої підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що ОСОБА_8 є інвалідом І групи, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_9 судові витрати, понесені відповідачами при сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, в загальній сумі 267,96 грн. (а.с.204).

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2016 року в частині задоволення позовних вимог та стягнення судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання недійсним державного акту, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення судових витрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7судовий збір по 133,98 грн. кожному.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів.

Головуючий І.А.Капітан

Судді: Л.І.Вербицька

ОСОБА_3