АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/1160/15-ц Номер провадження 22-ц/786/871/16Головуючий у 1-й інстанції Федорак Л. М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниці Ю.В., Карнауха П. М.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю предстаника банку Педоряки О.М., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 20.03.2013 року в сумі 24 222,08 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 10 578,10 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 11 422,60 грн., заборгованості за пенею та комісією 591,76 грн., а також із штрафів 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 129,62 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм матерільного та процессуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилаючись на норму ч. 1 ст. 207 ЦК України та ст.634 ЦК України, вважав, що, відповідач при підписанні заяви позичальника підтвердив, що ознайомлений та згідний із Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, а також підтвердив свою згоду на те, що вказані документи в цілому складають між сторонами договір про дадання банківських послуг.

Зазначає, що підписана особисто відповідачем заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають між ним і банком кредитний договір.

Вважає, що суд не наддав належну оцінку доказам по справі, не застосував відповідні норми аматеріального права та безпідставно відмовив у позові.

У суді апеляційної інстанції представник позивача Педоряка О.М., підтримуючи апеляційну скаргу щодо скасування рішення місцевого суду, повідомив, що станом на 19.04.2016 року заборгованість ОСОБА_3 перед банком зменшилася до 12 791,04 грн. внаслідок здійснення останнім платежів, в тому числі після ухалення місцевим судом оскаржуваного рішення.

Відповідач проти апеляційної скарги не заперечував, підтвердив наявність правовідносин із банком та використання ним кредитної картки, по якій мається заборгованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20 березня 2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання останнім заяви позичальника, в якій указано, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку. Крім того, в заяві зазначено, що він згідний з тим, що така заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг /а.с.5/

Відповідно до даного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту в розмірі 13 000 грн. на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно розрахунку заборгованості, починаючи з 04.08.2013 року ОСОБА_3 використовував кредитні кошти та допускав прострочення , внаслідок чого станом на 31.07.2015 року заборгованість становила 24222,08грн./а.с.4/

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивач не надав жодного доказу укладення 20.03.2013 року між ним і відповідачем кредитного договору та передачу відповідачу коштів у розмірі 13 108,19грн. Підписання відповідачем заяви про згоду, що його заява від 20.03.2013 року разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, - не може бути підтвердженням укладення договору, враховуючи, що вони не підписувалися відповідачем. При цьому місцевий суд послався на правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постановах №-240цс14 від 11 лютого 2015 року та №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки він є помилковим, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи 9 причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом норми ст..57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових доказів.

В порушення зазначених норм процесуального права, а також ст.ст.212.213 ЦПК України місцевий суд без повного та всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, ухвалив помилкове рішення. Вважаючи, що банк не надав достатніх доказів, суд першої інстанції в той же час не перевірив відповідними доказами заперечення відповідача щодо укладення кредитного договору, викладені у заяві про розгляд справи за його відсутності, поданої у день ухвалення рішення 19.11.2015 року. Тоді як наявні у матеріалах справи заява позичальника з підписом відповідача , засвідчення його власноручним підписом ксерокопій сторінок його ж паспорту, а також здійснення операцій за рахунок кредитних коштів на платіжній карті спростовує заперечення ним укладення кредитного договору.

Посилання суду першої інстанції на правові позиції, викладені Верховним Судом України у справах № :-240цс14 від 11.02.2015 року та №8-16 цс15 від 11 березня 2015 року є некоректним, оскільки вони висловлені у справах з обставинами, що є відмінними від даної справи, зокрема, у вказані висновки стосуються справ, у яких вирішувалося питання щодо можливості застосування збільшених строків позовної давності у 5 років, передбачених Умовами надання споживчого кредиту, які не містили підпису відповідача та які мали розбіжності в редакції станом на час укладення договору і на час звернення в суд з позовом. Тоді як у справі, що є предметом перегляду в апеляційній інстанції, питання строку позовної давності не вирішується.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторонни до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторонни в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідач, підписавши заяву позичальника, засвідчив, що ознайомлений та згодний з Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які Були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, а також підтверджує свою згоду на те, що вказані документи в цілому складають між сторонами договір про надання банківських послуг.

Викладені обставини доводять факт укладення між Приватбанком і ОСОБА_3 договору, що останній підтвердив в апеляційному суді.

Представник позивача в апеляційній інстанції повідомив, що підтвердив і позичальник, про те, що останній здійснював поповнення кредитної картки у період до та після ухвалення рішення судом першої існтанції, а саме: 04.10.2015 - 1064 грн., 04.12.2015 - 11000 грн., 16.12.2015 - 6910грн., внаслідок чого заборгованість станом на 19.04.2016 року становить 12 791,04грн., з яких: 9800грн. заборгованості по тілу кредиту, 2491,04грн. - відсотки, 500грн. - штраф (фіксована частина).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про стягнення заборговансоті за кредитним договором станом на день ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ст.88 ЦПК України в межах задоволених позовних вимог відповідач має відшкодувати позивачу витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 20.03.2013 року, яка станом на 19.04.2016 року складається із: 9 800 грн. заборгованості за тілом кредиту; 2 4991,04 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; штраф 500грн.(фіксована частина), а всього 12 791,04 грн. ( дванадцять тисяч сімсот дев'яносто одна грн. 04 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1278,90грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя Л.І.Пилипчук

/підписи/ Ю.В. Дряниця

Судді П.М. Карнаух

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук