Справа № 168/128/16-ц
Провадження № 2/168/61/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2016 Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Хаврони О.Й.,

з участю: секретаря Островерхої Т.С.,

розглянувши в смт. Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Мизівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, мотивуючи позов тим, що він є спадкоємцем за заповітом після діда ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, будучи неповнолітнім фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном на час відкриття спадщини, звернувся в нотаріальну контору, проте отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса не може в зв'язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документа на житловий будинок. Зазначає, що інші спадкоємці відсутні. Вважає, що має право на дане спадкове майно за таких.

Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Мизівською сільською радою подано заяву з проханням розглядати справу за відсутності її представника, проти задоволення заяви заперечень немає.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав.

Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що дід позивача - ОСОБА_2помер ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.7, 27 зворот/.

Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, до спірних правовідносин щодо питань про прийняття спадщини слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 року (далі -ЦК 1963 року).

Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а

також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, збудований у 1966 році, з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у якому він проживав. Оскільки, на момент відкриття спадщини позивач був неповнолітнім, то фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном. Вказані будівлі збудовані у сільській місцевості і зареєстровані у погосподарській книзі сільської ради, а тому є підстави вважати, що вони прийняті в експлуатацію і не є самовільним будівництвом та належали спадкодавцю /а.с. 27 зворот/.

Заповіт від імені ОСОБА_2посвідчувався 27.02.2003р., головою Мизівської сільської ради Старовижівського району Волинської області Лисиком С.М. Заповіт не змінений і не відмінений /а.с.8-9/.

Позивачеві відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у зв'язку із неподанням правовстановлюючих документів про належність спадкодавцю нерухомого майна - будинку /а.с.16/, інших спадкоємців які претендують на дане спадкове майно немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи /а.с. 23-31/.

Враховуючи, що за життя спадкодавець правовстановлюючих документів на житловий будинок не мав, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що він за життя набув право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, захисти своє право позивач може лише у судовому порядку, позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст. ст. 524, 527, 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.15, 60, 62,174, 197, 212-215 ЦПК,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Мизівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкуваннязадовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем с. Мизове Старовижівського району Волинської області право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Хаврона