У х в а л а

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Гвоздика П.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Лейпціг», треті особи: департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм», про стягнення заборгованості із заробітної плати, невиплаченої при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов'язання внести запис до трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Лейпціг» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, та остаточно просила стягнути з комунального підприємства «Кінотеатр «Лейпціг» Київської міської ради (КМДА) (далі - КП «Кінотеатр «Лейпціг») на її користь:

- заборгованість із заробітної плати у розмірі 37 821 грн 43 коп., з яких 339 грн 94 коп. - заробітна плата та 37 481 грн 49 коп. - компенсація за невикористану відпустку;

- середній заробіток за час затримки виплати при звільненні в сумі 123 623 грн 62 коп. за період з 18 вересня 2012 року до 18 серпня 2014 року;

- моральну шкоду у розмірі 10 000 грн;

- зобов'язати КП «Кінотеатр «Лейпціг» видати трудову книжку, внести запис про звільнення з 17 вересня 2012 року на підставі п. 2 ст. 37 КЗпП України.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона працювала за контрактом з 23 січня 2006 року до 22 січня 2011 року включно на посаді директора КП «Кінотеатр «Лейпціг», а наказом начальника Головного управління культури Київської міської державної адміністрації від 20 січня 2011 року № 16-К її було звільнено з 24 січня 2011 року у зв'язку із закінченням дії контракту.

Крім того, позивачка вказала, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2013 року було встановлено, що з 22 січня 2011 року до 17 вересня 2012 року вона фактично виконувала обов'язки директора кінотеатру та дата її звільнення з роботи - 17 вересня 2012 року.

Посилаючись на те, що їй не було виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований період, ОСОБА_3 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із КП «Кінотеатр «Лейпціг» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати у розмірі 339 грн 94 коп., компенсацію за невикористану відпустку - 28 790 грн 13 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 123 623 грн 62 коп. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн, а всього - 155 753 грн 69 коп.

Зобов'язано КП «Кінотеатр «Лейпціг» видати ОСОБА_3 трудову книжку із внесенням запису про її звільнення з 17 вересня 2012 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2015 рокуапеляційну скаргу КП «Кінотеатр «Лейпціг» задоволено частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року змінено в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та зменшено розмір із 339 грн 94 коп. до 181 грн 07 коп., а також в частині стягнення розміру середньої заробітної плати за час затримки при звільненні, зменшивши розмір із 123 623 грн 62 коп. до 114 074 грн 15 коп.

У частині стягнутої компенсації за невикористану відпустку у розмірі 28 790 грн 13 коп. та стягнутої моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, а також в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі КП «Кінотеатр «Лейпціг», мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що на порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України в день звільнення відповідачем не було проведено із ОСОБА_3 розрахунку, у зв'язку із чим їй не було виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час з 15 по 17 вересня 2012 року та компенсацію за 159 днів невикористаної відпустки, дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення з КП «Кінотеатр «Лейпціг» відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки виплати належних при звільненні сум.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення розміру середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, а в іншій частині погоджуючись із висновками місцевого суду, виходив з того, що відповідачем здійснено виплату заробітної плати за першу половину вересня (1-15 вересня), у зв'язку із чим дійшов висновку, що виплата середньоденної заробітної плати підлягає лише за 17 вересня 2012 року в сумі 181 грн 07 коп., оскільки 16 вересня 2012 року є вихідним днем, у зв'язку із чим зменшив розмір середньої заробітної плати за час затримки при звільненні до 114 074 грн 15 коп.

При цьому, враховуючи положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача видати позивачці трудову книжку із внесенням запису про її звільнення з 17 вересня 2012 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 працювала за контрактом від 20 січня 2006 року на посаді директора КП «Кінотеатр «Лейпціг» з 23 січня 2006 року до 22 січня 2009 року включно.

Наказом Головного управління культури та мистецтв Київської міської державної адміністрації від 10 березня 2006 року № 91-К термін дії контракту із ОСОБА_3 було продовжено до 22 січня 2011 року включно, а наказом начальника Головного управління культури виконавчого органу Київської міської ради від 20 січня 2011 року № 16-К ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади з 24 січня 2011 року у зв'язку із закінченням дії контракту.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2013 року ОСОБА_3 визнано звільненою з посади директора КП «Кінотеатр «Лейпціг» з 17 вересня 2012 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Обґрунтовуючи підстави цього позову, ОСОБА_3 посилалася на те, що в день звільнення їй не було виплачено усіх належних сум, у зв'язку із чим просила стягнути заборгованість із заробітної плати та суми, що підлягають сплаті при звільненні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також відшкодувати моральну шкоду та зобов'язати відповідача видати їй трудову книжку із внесенням запису про звільнення з 17 вересня 2012 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Згідно із довідкою, наданою відповідачем, середньоденна заробітна плата позивачки становила - 181,07 грн, а сума за невикористані відпустки - 28 790 грн 13 коп. (а. с. 87, 107). При цьому з листа виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) КП «Київкінофільм» від 30 квітня 2014 року та звітності до пенсійного фонду вбачається, що позивачці була виплачена заробітна плата за першу половину вересня 2012 року (а. с. 25, 109, 110).

Враховуючи, що згідно з рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2013 року позивачка підлягає звільненню з 17 вересня 2012 року, а відповідачем здійснено виплату заробітної плати за першу половину вересня (1-15 вересня), апеляційний суд дійшов висновку про те, що виплата середньоденної заробітної плати підлягає лише за 17 вересня 2012 року в сумі 181 грн 07 коп., оскільки 16 вересня 2012 року є вихідним днем.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що саме з вини власника ОСОБА_3 не було виплачено належних при звільненні сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а тому відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати належних при звільнені сум з 18 вересня 2012 року до 18 серпня 2014 року у кількості 470 робочих днів, що становить 85 102 грн 95 коп. (470 робочих днів х 181,07 грн середньоденна зарплата).

Таким чином, суд дійшов висновку, що на користь позивачки підлягає стягненню середньоденна зарплата за 17 вересня 2012 року у розмірі 181 грн 07 коп., компенсація за невикористані відпустки у розмірі 28 790 грн 13 коп. та середній заробіток за весь час затримки виплати належних при звільнені сум з 18 вересня 2012 року до 18 серпня 2014 року у розмірі 85 102 грн 95 коп., що загалом становить 114 074 грн 15 коп.

Разом з тим з резолютивної частини рішення апеляційного суду вбачається, що рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру середньої заробітної плати за час затримки при звільненні та зменшено розмір із 123 623 грн 62 коп. до 114 074 грн 15 коп., а в частині стягнутої компенсації за невикористану відпустку у розмірі 28 790 грн 13 коп. рішення місцевого суду залишено без змін.

Тобто мотивувальна частина рішення суду апеляційної інстанції протирічить резолютивній частині, оскільки відповідно до резолютивної частини рішення суд стягнув з відповідача суму середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні на 28 971 грн 20 коп. більше, ніж зазначив у мотивувальній частині.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що згідно із ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-41цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що, встановивши фактичні обставини справи та частково задовольняючи позов, апеляційний суд помилково зазначив в резолютивній частині рішення суму стягнутої заборгованості, яка не відповідає сумі, вказаній у мотивувальній частині рішення, а також не врахував зазначену вище правову позицію Верховного Суду Українищодо застосування принципу співмірності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, у зв'язку із чим воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргукомунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Лейпціг» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року скасувати,справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: П.О. Гвоздик

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана