Провадження №2/761/2568/2016
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
30 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Рибака М.А.
при секретарі Савенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суму боргу з урахуванням 3 % річних у розмірі 9481,08 грн. та 4836,26 доларів США.
Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, свого представника та письмових заперечень до суду не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Вказані зобов'язання відповідача підтверджуються розписками, які, підписані власноручно відповідачем (а.с. 5,6).
Станом на час розгляду справи відповідач взяті на себе грошові зобов'язання щодо повернення в повному обсязі суми позики не виконала. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має права вимагати його виконання у будь який час.
15.08.2015 року та 16.09.2015 року позивачем та його представником направлено відповідачу вимоги про погашенні заборгованості за двома розписками у розмірі 9410,00 грн. та 4800 доларів США у 7 - денний термін з моменту отримання даного листа (а.с. 7, 8). Однак, вимогу позивача щодо погашення заборгованості відповідач залишила без уваги.
При цьому, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.
Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.
Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.
У відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК України).
Частиною 2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі зазначеного та оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач ОСОБА_2 не виконала своїх зобов'язань за Договором позики щодо повернення позивачу суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з ОСОБА_2 суми грошових коштів в сумі 9410,00 грн., трьох процентів річних у розмірі 71,08 грн. та 4800,00 доларів США основного боргу та 36,26 доларів США трьох процентів річних, підлягають задоволенню.
Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Враховуючи наведене, з урахуванням курсу НБУ станом на 30.03.2016 року становить з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 137303,43 грн. (9410,00 грн. + 36,26 + 4836,26 доларів США (за курсом НБУ станом на час ухвалення рішення 127857,17 грн.) = 137303,43 грн.)
Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1258,90 грн., виходячи із суми позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 169, 212 - 215, 223, 224 - 226, 294 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з урахуванням 3 % річних у розмірі 9481,08 грн. та 4836,26 дол. США, що станом на 30.03.2016 року становить 127822,35 грн., а всього 137303,43 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1258,90 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК