У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Воха В.С.,

за участю

представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2015 року позов задоволено повністю.

Змінено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Рівненського міського суду від 14 липня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 650 (шістсот п'ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 03 лютого 2015 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривень 60 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджується з рішення суду першої інстанції.

Посилаючись на вимоги п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу, що він не має постійного місця роботи, лише час від часу отримує мінімальні кошти від тимчасового підробітку, хворіє, сума в розмірі 300 гривень була для нього посильною, однак розмір аліментів по 650 гривень щомісячно є непомірно великим та перевищує 50% його сукупного місячного доходу.

Доводить, що він бажає брати участь в утриманні та вихованні сина та саме розмір аліментів по 450 гривень щомісячно є таким, що відповідає вимогам ст.182, 184 СК України.

За викладених обставин просить рішення змінити, ухвалити нове про часткове задоволення позову, стягнувши з нього аліменти на утримання сина в розмірі 450 гривень щомісячно, стягнути на його користь з позивачки ОСОБА_4 понесені ним судові витрати (в т.ч. 275,61 грн. судового збору за перегляд заочного рішення та 267,96 грн. судового збору за подання апеляційної скарги).

В запереченні на апеляційну скаргу позивачка вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Рівненського міського суду від 14 липня 2009 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_5 залишено проживати з матірю.

З постанови про відкриття виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 15 грудня 2009 року вбачається, що з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно з дня предявлення позову 30 квітня 2009 року і до повноліття останнього.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Задовольняючи позов суд першої інстанції послався на вимоги ст.180, 182, 192 СК України та виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Судом встановлено, що й не заперечувалось в судовому засіданні, що відповідач не має постійного місця роботи, не має на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина.

Місцевий суд дані вимоги закону та обставини справи врахував та прийшов до правильного висновку про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 650 гривень щомісячно, доводами апеляційної скарги ці обставини не спростовано, та не зазначені інші обставини, що дають підставу вважати за неможливе відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі визначеному рішенням суду.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо стану здоровя відповідача, як підставу для зменшення розміру у стягненні аліментів на утримання сина, з огляду на те, що матеріалами справи дані обставини не підтверджені, а тому такі посилання не можуть свідчити про неспроможність платника аліментів здійснювати платежі в розмірі визначеному рішенням суду.

Колегією суддів враховується позиція відповідача викладена у апеляційній скарзі, за змістом якої він погоджується із збільшенням розміру аліментів на утримання сина, стягнутих за рішенням суду, але не погоджується саме з їх розміром.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,316,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий Ю.М.Рожин

Судді М.П.Григоренко

ОСОБА_6