Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №335/7192/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.Ю.
Провадження №22-ц/778/1029/16 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Дашковська А.В.,

Подліянова Г.С.,

Секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому зазначали, що 19.04.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №DNH4KP94550747, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1 631 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 18.04.2008 року.

Відповідач не виконав умови кредитного договору і станом на 06 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 36 371 грн. 85 коп., яка складається з: 1 383 грн. 59 коп. - сума заборгованості за кредитом; 9 619 грн. 07 коп. - сума заборгованості по процентам за користування кредитом; 23 161 грн. 01 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 708 грн. 18 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на названі обставини просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 36 371 грн. 85 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для вирішення справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач в судові засідання суду апеляційної інстанції Запорізької області, призначені на 09 лютого 2016 року, 11березня 2016 року, 19 квітня 2016 року не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи у відповідності до положень ст.ст. 74, 76 ЦПК України (а.с. 51-52; 63-64; 79-80 95-96 )

Згідно інформації адресно-довідкового бюро УДМС України у Запорізькій області ОСОБА_4 знявся з місця реєстрації : АДРЕСА_1 у 2013 році, вказавши адресу вибуття - Херсонська область, та інформації адресно-довідкового бюро УДМС України у Херсонській області - не значиться зареєстрованим у Херсонській області ( а.с.68,70)

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться ( ч.1 ст. 77 ЦПК України)

Від відповідача будь-яких заяв про зміну місця перебування, реєстрації не надходило.

Відповідно до ч.3 ст. 76 ЦПК України судова повістка для вручення відповідачу під розписку направлялась до КП «Основаніє», де надали відомості про те, що ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає та 13.11.2013 знявся з реєстрації, про що складено відповідний акт ( а.с.81;98; 101)

Згідно ч.9 ст. 74 та ч.9 ст. 76 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Оголошення про виклик відповідача ОСОБА_4 в судові засідання, призначені на 11 березня 2016 року та 19 квітня 2016 року до апеляційного суду Запорізької області розміщено у друкованому органі « Урядовий кур'єр» ( а.с.79-80; 104-105)

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частиною 3 статті 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно вимог частини 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності відповідача, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності посилався на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак, такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 19 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 1 631 грн. 50 коп. на строк по 18.04.2008 року включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця з «21» по «28» число у сумі 87,43 грн. (а.с.4, зворот).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, та Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Разом із тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із заявою про застосування позовної давності відповідач до суду першої інстанції не звертався, а тому відсутні правові підстави для застосуванням судом позовної давності (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові № 6-780цс15 від 30.09.2015 року)

Крім того, пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту (правова позиція Верховного Суду України по справі № 6-126 цс13 від 20.11.2013 року ), тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач втратив право вимоги по кредиту, - є помилковим.

До того ж , представником банку до суду апеляційної інстанції надана заява ОСОБА_4 датована 31 травня 2012 року, де він визнає той факт, що ним були порушені зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яку він не заперечував сплатити щомісячними платежами у визначений у заяві строк ( а.с.86).

Із наданого банком розрахунком заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 узятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором, станом на 06.07.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 36 371 грн. 85 коп., з яких: 1 383 грн. 59 коп. - заборгованість за кредитом, 9 619 грн. 07 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 23 161 грн. 01 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 708 грн. 18 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.3).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Умовами кредитного договору було передбачено, що в разі несвоєчасного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за його користування, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки (п. 5.1 Умов, а.с.8).

Крім того, частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, положення названої статті не пов'язує можливість зменшення розміру неустойки з наявністю заяви відповідача про зменшення розміру неустойки, а надає суду право на власний розсуд зменшити розмір неустойки (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14).

Зважаючи на те, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, колегія суддів вважає доцільним застосувати до спірних правовідносин норму ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір присудженої до сплати пені на рівні 50 відсотків від загальної суми заборгованості та процентів за користування кредитом, та стягнути з відповідача 5 000 грн., що не суперечить вимогам законодавства.

Пунктом 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено нарахування штрафів у розмірі 500 грн. +5 % від суми заборгованості при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань ( а.с.8).

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що відповідач не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим станом на 06 липня 2015 року утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача частково, а саме: заборгованість за кредитом - 1 383 грн. 59 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9 619 грн. 07 коп., заборгованість з пені - 5 000 грн., штрафи, згідно п.5.3 Умов - 500 грн. та 800 грн.13 коп. ( процента складова).

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог банку.

На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що у вказаній справі складає 363 грн. 36 коп. (173 грн. 03 коп. + 190 грн. 33 коп.).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору станом на 06 липня 2015 року, яка складається із: заборгованості за кредитом - 1 383 грн. 59 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 619 грн. 07 коп. , заборгованості з пені - 5 000 грн. та штрафів, нарахованих згідно п.5.3 Умов - 500 грн. та 800 грн.13 коп. ( процента складова), а всього 17 302 грн. ( сімнадцять тисяч триста дві гривні) 79 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 363 грн. 36 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М.Кримська

Судді А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова