Справа № 346/4408/15-ц
Провадження № 22-ц/779/165/2016
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Соколовського В.М., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Голосківської сільської ради про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, Голосківської сільської ради про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що отримавши рішення Голосківської сільської ради від 24 грудня 1993 року «Про передачу землі у приватну власність», вона вирішила приватизувати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3228 га та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га, що знаходяться по вул. Шевченка, 11 в с. Голосків Коломийського району.

Посилаючись на те, що ПП «Геоінформатика» була розроблена технічна документація із землеустрою, однак її сусід ОСОБА_3 відмовляється погодити межу суміжних земельних ділянок, просила визнати таку відмову неправомірною, визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3228 га, що знаходяться по вул. Шевченка, 11 в с. Голосків Коломийського району без підпису ОСОБА_3, зобовязати Голосківську сільську раду підписати акт погодження меж суміжних земельних ділянок і розроблену ПП «Геоінформатика» технічну документацію із землеустрою та видати її технічну документацію із землеустрою для приватизації земельних ділянок для подальшого отримання витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на земельні ділянки.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,3228 га, що знаходяться по вул. Шевченка, 11 в с. Голосків Коломийського району Івано-Франківської області без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 487 грн. 20 коп. судового збору та 800 грн. витрат на правову допомогу.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що він є власником будинку №9 по вул. Шевченка в с. Голосків та прилеглих до нього будівель та споруд, а оскільки згідно законодавства України земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами є неподільною, то і межа цієї земельної ділянки є нероздільною, проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на план-схемі земельних ділянок наданих позивачкою межу розділяє дорога.

Вказує, що позивачкою не надано суду копій документів із технічної документації на право власності її земельної ділянки, які мали б погоджуватися у відповідному порядку, однак суд прийняв до уваги план-схему земельних ділянок, як основний документ, проте дана план-схема не відповідає нормам ст. 39 ЗК України і не може бути основою при вирішені справи у суді, оскільки в генеральному плані забудови с. Голосків відсутня дорога, яка нанесена на план-схемі, а також при складані план-схеми не дотримано розміру дороги і відстані до будівель.

Вважає, що дорога до садиби позивачки проходила між його житловим будинком і будинком, який успадкувала позивачка.

Зазначає, що він відмовився від підписання первинного акту погодження меж суміжних земельних ділянок, оскільки в ньому були неточності, однак він не був присутній та не попереджався за 5 днів про складання акту з виправленими неточностями у жовтні 2014 року.

Вважає, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2013 року не прокладено дорогу через його земельну ділянку, як нанесено на план-схемі, а також суд не вказав місце розміщення дороги, її розміри та відстань до інших обєктів.

Вказує, що чинне законодавство України не передбачає обовязку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних ділянок, а тому його відмова у наданні такої згоди не може розцінюватися як зловживання ним своїми правами, або як порушення прав ОСОБА_2, так як така відмова є формою реалізації його права.

Крім того, судом в порушення ст. 88 ЦПК України та п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто судовий збір.

У звязку з наведеним просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Представник Голосківської сільської ради направив суду заяву, у якій просив справу слухати у його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Для приватизації земельної ділянки відповідно до ст. 198 ЗК України необхідним є встановлення та узгодження її розмірів.

Відповідно до п.б ч.2 ст.198 ЗК України погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Таким чином, погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є обовязковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невідємною частиною технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку №11 по вул. Шевченка в с. Голосків, Коломийського району, а ОСОБА_3 є власником житлового будинку №9 по цій же вулиці та користувачем суміжної земельної ділянки.

Рішенням сесії Голосківської сільської ради від 24 грудня 1993 року «Про передачу землі у приватну власність» позивачці було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та сільськогосподарських будівель.

Рішенням сесії Голосківської сільської ради від 30 липня 2012 року було внесено зміни в рішення №80-9/2012 від 15 березня 2012 року та дано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться в с. Голосків по вул. Шевченка, орієнтовано площею 0,12 га згідно витягу з рішення виконкому про надання земельної ділянки на будівництво (перебудову) індивідуального житлового будинку.

В 2014 році ПП «Геоінформатика» на замовлення позивача було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_6, ОСОБА_2 та на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства на території с. Голосків, вул. Шевченка, 11 Коломийського району.

Також встановлено, що 18 липня 2014 року рішенням сесії сільської ради питання погодження меж земельної ділянки було відкладено до виправлення проектною організацією неточностей в технічній документації на земельну ділянку.

16 жовтня 2014 року питання про погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 повторно було винесено на розгляд сесії сільської ради.

Як вбачається із витягу із протоколу засідання сесії Голосківської сільської ради від 16 жовтня 2014 року, проектною організацією були усунуті неточності в технічній документації, однак рішення про погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_3 не прийнято через наявність спору між сторонами з приводу дороги до господарства позивача.

Частиною ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2013 року ОСОБА_3 зобовязано демонтувати огорожу та ворота з проїжджої частини вулиці Шевченка в с. Голосків Коломийського району, що веде до розташованого на цій вулиці будинковолодіння №11, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_6І та в подальшому не чинити перешкод у користуванні цією дорогою.

В зустрічному позові ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення сесії сільської ради від 01 грудня 2011 року в частині затвердження акту земельної комісії щодо відновлення дороги та зобовязання демонтувати огорожу і ворота було відмовлено.

Даним рішенням було встановлено, що ділянка дороги, яка була відновлена для проїзду позивачів, не входить у площу землі, надану в користування відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ч. 2. ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Таким чином, встановивши, що у звязку з відмовою відповідача ОСОБА_3 підписати акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, ОСОБА_2 позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, що перебуває у користуванні, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що порушене право позивача підлягає захисту у суді та поновленню шляхом визнання його права, а саме, визнання за позивачем права на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га. та для ведення особистого селянського господарства площею 0,3228 га. по вул. Шевченка, 11 в с. Голосків без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_3

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про те, що через його земельну ділянку має проходити дорога, оскільки земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку в 1993 році йому була передана у власність і є неподільною, а тому, і межа цієї земельної ділянки є нероздільною не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Голосківської сільської ради від 24 грудня 1993 року громадянам згідно списку було передано у власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства до 0,60 га, а також для обслуговування жилого будинку та сільськогосподарських будівель до 0,25 га.

При цьому, у вказаному рішенні не було зазначено, яку саме площу земельної ділянки передано у власність відповідачу.

Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження того, що внаслідок приватизації позивачкою земельної ділянки площею 0, 12 га. буде зменшено розмір земельної ділянки відповідача, змінено межу, яка існує між земельними ділянками сторін.

З пояснень в засіданні апеляційного суду в якості свідка директора ПП «Геоінформатика» ОСОБА_7 вбачається, що встановлення та відновлення в натурі меж земельної ділянки відбулося по існуючих межах, при цьому, відповідач спочатку був присутнім, однак в послідуючому не захотів в цьому брати участь.

А тому не заслуговують на увагу доводи апелянта з цього приводу.

Що стосується доводів апелянта про безпідставне стягнення з нього на користь ОСОБА_2 судових витрат, то в силу вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судові витрати по оплаті судового збору та за надання правової допомоги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

При цьому відповідач ОСОБА_3, як інвалід II групи згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в дохід держави, а не від відшкодування витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи також на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

Рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: В.М. Соколовський

ОСОБА_8