Справа №2/489/70/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 р. Ленінського районного суду м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 р. Банк звернувся до суду із позовом, яким просив стягнути за відповідача заборгованість, яка утворилася через невиконання ним договору без номеру про надання кредиту від 03 березня 2008 р. і складається з 956,26 грн. боргу за кредитом, 46,74 грн. боргу по процентах за користування кредитом, 195,40 грн. комісії за користування кредитом, 11941,92 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та штрафів згідно п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг:500 грн. (фіксована частина), 657.,02 грн. (процентна складова).

В судове засіданні представник Банку надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не зявився.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

03 березня 2008 р. сторони уклали договір у формі заяви позичальника про надання ОСОБА_1 строкового кредиту на суму 2171,20 грн. на строк 12 місяців, по 03 березня 2009 р. під сплату ним одноразово винагороди банку в розмірі 283,20 грн. щомісячно процентів на суму залишку кредиту, комісії 39,08 грн., Погашення по усім нарахуванням повязаним з кредитом відбувається щомісячно з 19 по 24 число рівними сумами в зазначений в заяві позичальника та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) строк та згідно цих Умов. При порушенні зобовязань позичальник сплачує пеню передбачену п. 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт).

Відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності, заперечень щодо розрахунку позовних вимог не зазначив (а.с.21).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов.

Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

У заяві позичальника від 03 березня 2008 р. домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає

В Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відсутній підпис ОСОБА_1, в них не має жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності до конкретної заяви позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін, що виключає застосування збільшеної (не загальної) позовної давності до цих правовідносин.

Відповідач не виконував своїх зобов'язань по щомісячному погашенню заборгованості за вказаним договором починаючи з серпня 2008 р., унаслідок чого в нього перед Банком виникла заборгованість.

Згідно розрахунку позову 01 серпня 2012 р., тобто через 3 роки 4 місяці по закінченню строку кредитного договору у березні 2009 р. ОСОБА_1 було здійснене платіж на погашення заборгованості за кредитом в сумі 141,35 грн. (а.с.21).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) п.1 ч. 2 ст.258 ЦК.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг строку загальної та спеціальної строк позовної давності розпочався по кожному окремому щомісячному платежу по даному кредитному договору через пропуск позичальником строку погашення щомісячного платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Переривання строку позовної давності можливе лише в межах самого строку позовної давності.

Внесення коштів відповідачем на погашення заборгованості, тобто визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Тому через закінчення строку загальної позовної давності до основної вимоги (боргу за кредитом, процентами нарахованими у лютому 2009 р., комісії нарахованої у лютому 2009 р. оскільки саме ці складові складали зобовязання по щомісячній сплаті кредитної заборгованості), вона спливла по відношенню і до додаткової (стягнення неустойки (пені, штрафу).

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, нарахування Банком пені за кожен день прострочки виконання позичальником зобовязань (див. Заяву позичальника) та штрафу за порушенні строків платежів по будь-якому з грошових платежів (п. 5.3 Умов) тобто за тотожними порушеннями суперечить закону.

У постанові ВСУ від 21 жовтня 2015 р. у справі 6-2003цс15 зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

На підставі наведеного позов слід залишити без задоволення в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачеві не відшкодовується.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий термін, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький