Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії начальника Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції та державного виконавця, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаною скаргою, у якій просив визнати незаконними дії державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції (далі - Перший МВ ДВС Хмельницького МУЮ) СтецяД.Д.; визнати неправильним розрахунок заборгованості із аліментів за виконавчим листом від 06 квітня 2005 року № 2-5467 на суму 33 469 грн 74 коп.; визнати незаконною бездіяльність та дії начальника Першого МВ ДВС Хмельницького МУЮ щодо контролю за роботою державного виконавця Стеця Д.Д. та спробу виконання судового рішення після закінчення дії виконавчого листа; зобов'язати державного виконавця закрити виконавче провадження № 6770462 із виконання судового рішення від 06 квітня 2005 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 квітня 2005 року він повинен був сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після набрання рішення законної сили він у добровільному порядку перераховував аліменти у розмірі ј частини заробітку протягом півроку. Після закінчення півроку його відносини з дружиною покращились і вони продовжили проживати однією сім'єю, тому він припинив сплачувати аліменти на дочку. Проте у серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулася із заявою до начальника вказаної виконавчої служби, у якій просила провести розрахунок заборгованості із аліментів ОСОБА_4, після чого вона подала до суду позов про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів. Заявник вважає, що будь-яких зобов'язань матеріального характеру перед колишньою дружиною та дочкою щодо сплати аліментів у нього немає, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 року дочці виповнилося 18 років, а тому виконавче провадження мало б бути закритим. Крім того, він не погоджується із розрахунком, який зроблений державним виконавцем Стецем Д.Д., та просить визнати його недійсним, визнати бездіяльністю дії начальника Першого МВ ДВС Хмельницького МУЮ, який проявив безконтрольність дій державного виконавця, який йому підпорядкований.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08 лютого 2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, у задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 3 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 2005 рік) рішення про стягнення аліментів підлягають негайному виконанню, а тому державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного дня після одержання документів в порядку, встановленому цим Законом, проводить відповідні виконавчі дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 і ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визначається однією з основних засад судочинства.

Згідно з ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відмовляючи у задоволенні указаної скарги, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вимог скарги.

При цьому суд обґрунтовано визнав помилковим висновок суду першої інстанції про визнання незаконними дій державного виконавця із тих лише підстав, що станом на час розгляду указаної скарги у суді дочка досягла повноліття, тому, як помилково вважав суд першої інстанції, аліментні правовідносини припинили своє існування, чим фактично суд звільнив боржника від обов'язку виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 квітня 2005 року, незважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів сплати останнім аліментів на користь дочки.

Разом із тим апеляційний суд правильно послався на п. п. 7.21, 7.22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, згідно з якою державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі; заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття; у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Із врахуванням вищезазначеного, а також того, що, не встановивши в судовому порядку факт відсутності заборгованості ОСОБА_4 зі сплати аліментів, державний виконавець не має правових підстав закінчити виконавче провадження.

На підставі наявних у справі доказів суд правильно установив, що ОСОБА_4 був обізнаний про аліментні зобов'язання та йому було відомо про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця Стеця Д.Д. із нарахування заборгованості із аліментів є правомірними, тому відсутні підстави для задоволення вимог скарги в частині визнання бездіяльності начальника Першого МВ ДВС Хмельницького МУЮ щодо контролю за роботою свого підлеглого державного виконавця.

Таким чином, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у достатньому обсязі перевірив доводи апеляційної скарги, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що дії державного виконавця Стеця Д.Д. і Першого МВ ДВС Хмельницького МУЮ суперечать Інструкції з організації примусового виконання рішень, Інструкції користувача комп'ютерної програми «ВП-Виконавець», Положенню про Єдиний державний реєстр судових рішень, висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для її скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вона підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Оскільки апеляційним судом обґрунтовано скасовано ухвалу суду першої інстанції, а колегія суддів дійшла висновку про правильність та законність ухвали апеляційного суду, то відсутні підстави залишати без змін ухвалу суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.В.Маляренко

І.К.Парінова