Справа № 489/7636/15-ц
Номер провадження 2/489/516/16
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» (далі-позивач або ОСОБА_1) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем основного зобов'язання у розмірі 15812,92 грн. та судовий збір.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позов та застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

31.03.2011 позивачем було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов'язувався повернути його та сплатити відсотки.

Позивач в позовній заяві зазначив, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду заява, яка засвідчила факт укладення даного договору. Згода відповідача підтверджується його підписом.

На основі укладеного між позивачем та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносин між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 31.03.2011 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, що підтверджує факт порушення ним умов кредитного договору та не виконання зобов'язань, що випливають з нього.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з розрахунку заборгованість станом на 31.10.2015 становить 15812,92 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 3903,97 грн., заборгованості за відсотками 9179,76 грн., заборгованості за пенею та комісією 1500 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 729,19 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відсоткова ставка по кредиту спочатку була визначена у розмірі 2,5 % на місяць (30% в рік). Далі відсоткова ставка була змінена. 01.09.2014 відсоткову ставку збільшено до 34,80% річних, з 01.04.2015 відсоткова ставка була збільшена до 43,20% річних.

В той час, відсоткова ставка згідно умов договору становить 2,5 %. Позивачем не доведено несанкціонованого перевищення ліміту кредитування для застосування відсоткової ставки 3,75%.

Позивач в своїх поясненнях посилається на те, що Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни відсоткової ставки.

Суд вважає такі посилання позивача необґрунтованими, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин. В той час, суд зауважує, що в даному випадку мова не йде про одностороннє збільшення відсоткової ставки, не вказано умов за яких може мати місце підвищення та детальну процедуру.

Крім того, Умови та правил надання банківських послуг не містять підпису позичальника. При цьому позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили положення про односторонню зміну відсоткової ставки. В свою чергу, сама анкета-заява, підписана позичальником не містить такої умови.

В такому разі не можна вважати Умови складовою частиною укладеного між сторонами договору від 31.03.2011.

Саме такої позиції дотримується ВСУ, судові рішення якого є обов'язковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК, про що зазначено у правових позиціях у справах № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, № 6-757цс15 від 01.07.2015 року та № 6-698цс15 від 10.06.2015 року.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у ц/с 6-144цс12 якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року.

В даному випадку, відповідні рішення Банком прийняті 01.09.2014 та 01.04.2015, однак умовами договору не визначено підстав підвищення, а просто бажання банку підвищити процентну ставку не відповідає домовленості сторін щодо істотних умов договору кредиту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що якщо позивач посилається на правомірність односторонньої зміни відсоткової ставки, то зазначені умови договору повинні бути чітко узгоджені між сторонами та чітко встановлено підстави підвищення, як-от перевищення конкретного порогу інфляції національної валюти або її девальвація, не укладення позичальником договору страхування, ненадання у встановлений строк підтвердження доходів тощо, що в даному випадку відсутнє. Відтак, позивачем неправомірно була здійснено підвищення відсоткової ставки.

Отже, нараховані на поточну заборгованість за кредитом відсотки (із застосуванням відсоткової ставки 2.5%) станом на 31.10.2015 складатимуть 2069,87 грн. Відсотки розраховані виходячи з даних зазначених банком у розрахунку заборгованості за формулою: тіло кредиту(стовпчик 3)*30% річних/360 днів*кількість днів(стовпчик 2).

Крім того, відповідач просив суд застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення пені.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відтак, відповідно до п 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено збільшення позовної давності до 50 років.

Проте суд не враховує положення Умов та правил надання банківських послуг з підстав, досліджених раніше в рішенні суду.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пеню в межах строку позовної давності в один рік, тобто в розмірі 1200 грн.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини вимог, у розмірі 647,25 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 04.06.1987 р. н., ідент. код НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» заборгованість в сумі 8403 (вісім тисяч чотириста три грн.) 03 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 3903,97 грн., заборгованості за відсотками 2069,87 грн., заборгованості за пенею 1200 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 729,19 грн. за кредитним договором № б/н від 31.03.2011.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» судовий збір у розмірі 647,25 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв