У х в а л а

іменем україни

28 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Дьоміної О.О.,Демяносова М.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про розірвання кредитного договору та розірвання іпотечного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі − ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 жовтня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 55-Б за умовами якого останній отримав кредит в сумі 18000,00 євро зі сплатою 8,5% річних з кінцевим терміном повернення 10 жовтня 2036 року.

Меморіальним ордером № NL-1 від 10 жовтня 2006 року підтверджується факт виконання банком свого зобов'язання за кредитним договором щодо надання ОСОБА_4 кредитних коштів.

Для забезпечення виконання зазначеного зобов'язання за даним кредитним договором між банком та відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 10 жовтня 2006 року укладені договори поруки № 55-Б/П2.

Згідно пункту 1.2 укладених договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене та абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань вказаних у договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Оскільки ОСОБА_4 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а тому станом на 01 червня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 47 089,06 євро, що еквівалентно в національній валюті за курсом НБУ − 754 748 грн 16 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту − 17 730,25 євро, що еквівалентно в національній валюті за курсом НБУ − 284 182 грн 22 коп., заборгованість по відсотках − 2 623,38 євро, що еквівалентно в національній валюті за курсом НБУ − 42 047,80 грн., плата за управління кредитом 3 541,48 євро, що еквівалентно в національній валюті за курсом НБУ − 56 763 грн 19 коп., пеня за прострочення сплати кредиту 23 193,95 євро, що еквівалентно в національній валюті за курсом НБУ − 371 754 грн 95 коп. Яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

26 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Надра» про розірвання кредитного договору та розірвання іпотечного договору від 10 жовтня 2006 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 жовтня 2006 року між ним та ВАТ «КБ «Надра» був укладеній кредитний договір № 55-Б та договір іпотеки, згідно якого в іпотеку банку передано однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31, 1 кв. м. Зазначав, що не отримував 18 000,00 євро згідно вищевказаного кредитного договору та не підписував меморіальний валютний ордер № NL-1 від 10 жовтня 2006 року в сумі 18000,00 євро. Крім того, рахунок № НОМЕР_1 зазначений в меморіальному валютному ордері № NL-1 від 10 жовтня 2006 року не відкривався у ВАТ КБ «Надра» та не є банківським.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 55-Б від 10 жовтня 2006 року в розмірі 41 625 євро 36 євроцентів, що еквівалентно 66 7175 грн 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь публічного ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 55-Б від 10 жовтня 2006 року в розмірі 41 625 євро 36 євроцентів, що еквівалентно 667 175 грн 43 коп.

В задоволені решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, поданій представником ОСОБА_7, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та не правильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки судом встановлено порушення позичальником умов кредитного договору, у результаті чого утворилась заборгованість, а тому наявні підстави, передбачені ст. ст. 526, 1054 ЦК України для стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням ч. 3 ст. 551 ЦК України.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що грошові кошти в розмірі 18000,00 євро він не отримував, однак такі доводи спростовуються явними в матеріалах справи доказами, а саме: Меморіальним ордером № NL-1 від 10 жовтня 2006 року (а. с. 8 том 1), а тому суди правильно відмовили у задоволенні зустрічного позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

О.О.Дьоміна

М.В.Демяносов