УхвалА

іменем україни

24 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 5 червня 2007 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав останньому грошові кошти у розмірі 100 тис. грн, які відповідач зобов'язався повернути по першій вимозі зі сплатою 10 % на місяць, про що видана розписка. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_5 не виконав, грошові кошти не повернув. Указував, що кошти ОСОБА_5 були отримані за час шлюбу з ОСОБА_6, отримані позичальником в інтересах сім'ї та використано на потреби сім'ї, а саме на придбання квартири, а тому відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за невиконання зобов'язання за договором позики.

Ураховуючи викладене, та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь заборгованість за договором позики по 50 тис. грн з кожного.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 50 тис. грн з кожного. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за договором позики у розмірі 50 тис. грн та судових витрат у розмірі 500 грн скасовано. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу задоволено частково. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8 відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє його представник - ОСОБА_7, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми з ОСОБА_8 та відмовляючи в цій частині в позові (в іншій частині рішення суду не оскаржено), апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що кошти в борг отримані ОСОБА_5, тому цивільно-правова відповідальність наступає саме для нього. Той факт, що розписка написана ним і кошти отримані за час шлюбу з ОСОБА_8, не свідчить про те, що договір позики було укладено в інтересах сім'ї, кошти було використано в інтересах сім'ї, що ОСОБА_8 давала згоду на укладення такого договору і знала про нього. Зазначені юридично важливі обставини позивач не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Крім того, апеляційний суд вірно послався на преюдиційне рішення суду про поділ майна подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_5, яким питання щодо зобов'язань одного з подружжя не вирішувалось (а.с.78-84).

Доводи касаційної скарги в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик