У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - житлово-комунальне підприємство «Азовжитлокомплекс», про відшкодування майнової шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 24 липня 2013 року з вини відповідача відбулося залиття її квартири, що встановлено актами ЖКП та судовими рішеннями, якими її позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди спричиненої таким залиттям було задоволено, а у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди відмовлено у зв'язку з недоведенням розміру матеріальних збитків. 23 грудня 2013 року відбулося повторне залиття її квартири з вини відповідача, про що було складено акт, в якому зазначено, що причиною залиття є самовільне підключення відповідачем батареї до системи опалення. Згідно висновку будівельної експертизи матеріальні збитки складають 6788 грн. Посилаючись на те, що відповідач визнає факти залиття, але не бажає відшкодовувати матеріальну шкоду, вважаючи її розмір занадто великим, просила задовольнити позов.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 5 657 грн матеріальної шкоди та судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким закрито провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди спричиненої залиттям АДРЕСА_1, яке відбулося 24 липня 2013 року. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди спричиненої залиттям цієї ж квартири, яке відбулося 23 грудня 2013 року, відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 1/5 частині кожному, ОСОБА_3 - 2/5 частки на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Маріупольською міською радою 25 серпня 2004 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 2 жовтня 2004 року.

23 грудня 2013 року відбулося повторне залиття її квартири з вини відповідача, про що було складено акт, в якому зазначено, що причиною залиття є самовільне підключення відповідачем батареї до системи опалення.

Згідно висновку будівельної експертизи розмір матеріальних збитків складає 6788 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 просила стягнути матеріальну шкоду спричинену двома фактами залиття квартири, а оскільки є рішення суду, яким у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди, спричиненої першим залиттям, яке сталося 24 липня 2013 року, відмовлено, у зв'язку із недоведеністю її розміру, тому у цій частині закрив провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, та відмовив у стягненні майнової шкоди спричиненої залиттям квартири, яке сталося 23 грудня 2013 року, оскільки позивачем не надано доказів в якому стані перебувала квартира перед другим залиттям, що унеможливлює визначення розміру матеріальної шкоди.

Однак повністю з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому вказана норма може бути застосована у разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у відшкодуванні матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири, яке мало місце 24 липня 2013 року у зв'язку із недоведеністю її розміру.

За таких обставин, апеляційний суд правильно закрив провадження у справі у частині відшкодування шкоди, пов'язаної із залиттям її квартири 24 липня 2013 року.

У позові, який є предметом розгляду у цій справі, ОСОБА_3 просила відшкодувати майнову шкоду спричинену залиттям квартири і 23 грудня 2013 року.

Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Відмовляючи у стягненні майнової шкоди спричиненої залиттям, яке сталося 23 грудня 2013 року, апеляційний суд на вказані норми права уваги не звернув, помилково відмовив у її відшкодуванні із тих підстав, що позивачем не доведено її розміру, не врахував, що при встановленні вини відповідача у залитті квартири та того, що розмір шкоди при попередньому залиттю не доведений, на останнього при недоведеності ним, що пошкодження у квартирі стали наслідком дії (бездіяльності) інших осіб, має бути покладений обов'язок по відшкодуванню такої шкоди в обсязі затрат, необхідних для проведення відновлювального ремонту.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, в частині відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири 23 грудня 2013 року, тому ухвалене ним в цій частині рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 23 вересня 2015 року в частині вирішення вимог про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири 23 грудня 2013 року скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до цього суду.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук