Справа № 203/194/16-ц
Провадження № 2/0203/395/2016
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Науменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 23 липня 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, протилежні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим спільне господарство, шлюбні відносини та спільне проживання припинені з січня 2013 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не з'явився, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши, що остаточно шлюбні відносини, ведення спільного господарства і спільне проживання позивача з відповідачем припинені з 07 січня 2014 року .

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, у поданій через канцелярію суду заяві позов визнала та просила суд розглядати справу у її відсутності, зазначивши, що шлюбні відносини, спільне проживання і ведення господарства припиненні з позивачем з 07 січня 2014 року.

На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23 липня 2005 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №603, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 3). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.4).

Сімейне життя не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного та сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть і проживають окремо з 07 січня 2014 року. Спір з приводу поділу сумісного майна подружжя відсутній, як і вирішено за спільною згодою питання проживання малолітнього сина ОСОБА_3 з матір'ю (відповідачем).

Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача, так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем.

З урахуванням клопотання позивача суд вважає за можливе віднести судові витрати на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 88, 209, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 23 липня 2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №603 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище - ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Колесніченко