Справа № 654/5317/14-ц
Провадження №2/654/220/2016
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2016 року Голопристанський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді Третьякова І.В.,
за участю секретаря Бакай В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Гола Пристань Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Великокардашинської сільської ради Голопристанського району, третя особа відділ Держземагенства у Голопристанському районі про скасування рішення сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, -
17.12.2014 року позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому зазначив, що ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав йому все майно, яке належало йому на день смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті за заповітом йому належить домоволодіння, яке складається з будинку та господарських будівель і споруд за АДРЕСА_1. Нещодавно йому стало відомо, що колишня дружина заповідача відповідач у справі ОСОБА_2 ще за життя заповідача оформила державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1. Вважає Державний акт про право власності на земельну ділянку сері НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2 недійсним, оскільки 25.09.2001 р. було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Шлюб між ОСОБА_3 та відповідачем укладено 05.12.2001 року, після придбання вказаного домоволодіння. Посилаючись на положення Земельного та Цивільного кодексів України вважає, оскільки відповідач не була власником будинку, то вона не мала права на отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, що тягне за собою визнання спірного державного акту недійсним. Відповідач просить скасувати рішення Великокардашинської сільської ради №470 від 20.05.2009 року про видачу Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 та визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку сері НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_2
Позовна заява ОСОБА_1 була розглянута Голопристанським районним судом та 23.04.2015 року ухвалено рішення, яким позов задоволено.
Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20.07.2015 року рішення районного суду скасовано, в задоволені позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 11.11.2015 року рішення Голопристанського районного суду від 23.04.2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 20.07.2015 року скасовано та справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, в судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. У поданій до суду заяві, представник позивача просила суд розглядати справу без її участі, у разі відсутності відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи, на задоволені позову наполягала.

Відповідачі та їх представники в судове засідання повторно не з'явилися з невідомих суду причин, про день, час та місце слухання справи повідомлені у передбаченому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та за відсутності позивача, що не суперечить положенням ст. 158 ЦПК України.

Представник 3-ї особи в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце слухання справи повідомлений у передбаченому законом порядку.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.40 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність

земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ст..116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади.

Відповідно до ч.1, 2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи,

переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих

самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розташовані без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ст..19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 за заповітом від 21.11.2013 року успадкував після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.8) все належне йому майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.83). На час розгляду цивільної справи заповіт є дійсним, відкрито спадкову справу № 2/2014.

Заповідач ОСОБА_3 був власником вказаного житлового будинку відповідно до договору купівлі-продажу від 25.09.2001 року (а.с.6), право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 зареєстровано Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 06.05.2005 року (а.с.88).

Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (відповідач) зареєстрували шлюб 05.12.2001 року (а.с.7).

Відповідно до рішення Голопристанського районного суду від 06.08.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20.11.2014 року визнано факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.1995 року по 05.12.2001 року, та визнано за ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 (а.с.45, 46-49).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній та інших справах, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, судом встановлено, що станом на час звернення із даним позовом, сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. У зв'язку з набуттям кожним з них права власності на відповідну частину житлового будинку в розумінні норм ст.120 ЗК та ст.377 ЦК України до кожного з них перейшло і право на відповідну частину земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок.

В той же час, судом встановлено, що має місце порушення прав позивача на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, оскільки Рішенням двадцять другої сесії сільської ради V скликання від 20.05.2009 року №470 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельні ділянки громадян згідно списку, серед яких зазначено ОСОБА_2, площа ділянки 0,25 га, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.66,67)

На підставі рішення Великокардашинської сільської ради №470 від 20.05.2009 року на ім'я ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, серія НОМЕР_1 зареєстрований 22.01.2010 року (а.с.5).

Таким чином, суд вважає, що Великокардашинська сільська рада не мала підстав передавати ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована в АДРЕСА_1, оскільки на час прийняття сільською радою рішення №470 від 20.05.2009 року дана земельна ділянка не перебувала у державній або комунальній власності. Власником будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_3, отже з моменту переходу до нього права власності на будинок до нього перейшло і право на земельну ділянку, на якій розташований будинок (ст.120 ЗК, ст.377 ЦК). Рішення №470 від 20.05.2009 року прийнято з порушенням вимог закону.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не мала права і на отримання державного акту на право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1. Наявність оскаржуємого державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 перешкоджає позивачу зареєструвати своє право на належну йому частину земельної ділянки.

Відповідно до п."г" ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо

володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до вимог ст.. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

На підставі викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись Констинуцією України, ст.ст.1, 40, 116, 120, 152, 155 Земельного кодексу України, ст.ст.21, 377 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88 ,209,212-215, 224-225 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Великокардашинської сільської ради Голопристанського району, третя особа відділ Держземагенства у Голопристанському районі про скасування рішення сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення Великокардашинської сільської ради №470 від 20.05.2009 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельні ділянки" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, виділену ОСОБА_2, площею 0,25 га, розташовану в АДРЕСА_1.

Визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_2, на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва. обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляції протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя І. В. Третьякова