АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4339/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1227/16Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Мартєв С. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря - ШЕВЧЕНКО І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики в розмірі 778880 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 778880 грн. з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового в цій частині про стягнення на користь ОСОБА_4 суми боргу за договором позики в розмірі 778880 грн. з ОСОБА_3, ОСОБА_5 солідарно та вирішити питання про судові витрати.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 14 червня 2010 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 в борг 32000 євро які зобов'язався повернути до червня 2013 року.

Даний факт підтверджується розпискою та сторонами не оспорюється ( а.с.4).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_3 у визначений строк не виконав взятого на себе зобов'язання в зв'язку з чим сума боргу склала 778800 грн.

Апеляційний суд вважає висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики.

З огляду на ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Разом з тим, відповідачем не доведено, що отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї, а також не надано доказів чи надавала ОСОБА_5, згоду у письмовій формі на укладення договору позики.

Дійсним предметом позову є стягнення коштів за договором позики.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_5 ані поручителем, ані заставодавцем по угоді не виступала.

Відповідачем не доведено факт отримання коштів ОСОБА_5 за договором позики.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 має нести солідарний обов'язок повернення позики з ОСОБА_3 не грунтується на законі, оскільки вдповідно до ч.4 ст. 63 СК України за договором позики на ОСОБА_5, не покладається солідарний обов`язок за зобов`язаннями її чоловіка, а вона може відповідати своєю часткою майна у спільній сумісній власності подружжя за умови, що договір був укладений в інтересах сім`ї, а одержане за договором використано на її потреби у разі накладення стягнення на майно та може враховуватися при поділі майна подружжя.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки місцевого суду. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,304 307, 308,314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: С.Ю. МАРТЄВ

Судді : О.Ю. КУЗНЄЦОВА

Л.М. ХІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ