Номер провадження: 22-ц/785/222/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Болградської центральної районної лікарні, треті особи - головний лікар Болградської центральної районної лікарні ОСОБА_4 та Болградська районна державна адміністрація, про визнання бездіяльності незаконною, внесення змін до штатного розпису Болградської центральної районної лікарні та стягнення різниці в заробітній платі,

встановила:

06 липня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який в судовому засіданні неодноразово збільшувала та уточнювала, та в остаточній редакції просила визнати бездіяльність Болградської ЦРЛ незаконною, внести зміни в штатний розпис Болградської ЦРЛ про перейменування посади начальника відділу охорони праці на посаду заступника головного лікаря з охорони праці, перевести її з посади начальника відділу охорони праці на посаду заступника головного лікаря з охорони праці, встановити їй посадовий оклад рівний окладу заступника лікаря по технічним питанням та стягнути з Болградської ЦРЛ різницю в заробітній платі начальника охорони праці та заступника головного лікаря з економічних питань з 18.04.2007 року по 08.04.2013 року, а також різницю в заробітній платі начальника охорони праці та заступника головного лікаря по технічним питанням з 09.04.2013 року по теперішній час.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що з 25.04.1995 року по 17.04.2007 року вона працювала на посаді заступника головного лікаря з охорони праці, але наказом головного лікаря від 09.01.2006 року за № 22, та після його скасування, повторно наказом головного лікаря від 06.02.2007 року за № 44 «Про зміну найменувань посад заступників головного лікаря» посада заступника головного лікаря з охорони праці була скорочена.

Позивач зазначила, що даний наказ порушує ст. 15 ЗУ «Про охорону праці», а саме те, що керівники та спеціалісти служби охорони праці за своєю посадою і заробітною платою прирівнюються до керівників і спеціалістів основних виробничо-технічних служб, що в її випадку є заступник головного лікаря з охорони праці, яка була скорочена, та відповідно зменшена її заробітна плата.

Посилаючись на те, що її неодноразові звернення щодо поновлення її порушених прав та відновлення її на посаді заступника головного лікаря з охорони праці, головним лікарем та Болградською райдержадміністрацією залишаються не виконаними, просила її вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та надав заперечення на позов, відповідно яких Болградська ЦРЛ згідно до статуту за погодженням з органом управління, яким є Болградська районна державна адміністрація, та уповноваженим органом власником, яким являється Болградська районна рада, встановлює чисельність працівників і затверджує штатний розпис. Головний лікар Болградської ЦРЛ призначає заступників головного лікаря та розподіляє обовязки між ними, затверджує положення про структурні підрозділи установи за поданням керівників цих підрозділів, за погодженням з органом управління самостійно визначає структуру управління і встановлює штати установи, за погодженням з органом управління затверджує порядок внутрішньої організації та сферу діяльності структурних підрозділів установи.

Крім цього зазначив, що в додатку 3 до наказу МОЗ від 23.02.2000 року за № 33, відсутня посада заступника головного лікаря з охорони праці.

Треті особи до суду не зявились, причини неявки суду не повідомили.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення із ухваленням нового - про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не було допущено порушення трудових прав позивача ОСОБА_3 при переведенні її з посади заступника головного лікаря з охорони праці на посаду начальника відділу охорони праці, із відповідним зменшенням розміру заробітної плати, а тому її вимоги щодо зобовязання відповідача внести зміни в штатний розпис Болградської ЦРЛ та перевести її на посаду заступника головного лікаря з охорони праці, із встановленням відповідного посадового окладу та стягнення різниці у заробітній платі, є безпідставними і необгрунтованими.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, у відповідності до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме, створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов'язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання.

За змістом ч. 5 ст. 15 цього ж Закону керівники та спеціалісти служби охорони праці за своєю посадою і заробітною платою прирівнюються до керівників і спеціалістів основних виробничо-технічних служб.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_3 в період з 25.04.1995 року до 17.04.2007 року працювала в Болградській ЦРЛ на посаді заступника головного лікаря з охорони праці.

Наказом головного лікаря Болградської ЦРЛ № 44 від 20.02.2006 року «Про зміну найменувань посад заступників головного лікаря» посада головного лікаря з охорони праці була скорочена. Зазначений наказ згодом був скасований самим головним лікарем, що в судовому засіданні визнано сторонами та цей факт не оспорюється.

В подальшому, згідно до наказу головного лікаря Болградської ЦРЛ № 44 від 06.02.2007 року «Про зміну найменувань посад заступників головного лікаря» була введена в штатний розпис Болградської ЦРЛ посада заступника головного лікаря по дитинству та допомоги пологам, та скорочена посада заступника головного лікаря з охорони праці та техніки безпеки, з утворенням в Болградській ЦРЛ служби з охорони праці (а.с.9).

Наказом від 18.04.2007 року за № 59 позивач звільнена від займаної посади та переведена на посаду начальника відділу охорони праці, що підтверджено копією трудової книжки позивачки серії БТ-1№ 2758140.

У відповідності до 8 розділу статуту Болградської ЦРЛ, затвердженого рішенням Болградської районної ради від 20.12.2012 року за № 354-УІ, Болградська районна рада затверджує статут Установи, призначає її керівника, дає дозвіл на здійснення Установою господарської некомерційної діяльності, визначає види послуг, на надання яких поширюється зазначений дозвіл.

В свою чергу, головний лікар Болградської ЦРЛ за погодженням з Органом управління самостійно визначає структуру управління і встановлює штати Установи, призначає заступників головного лікаря, та розподіляє обовязки між ними, у межах своєї компетенції видає накази та інші акти, дає вказівки, обовязкові для всіх підрозділів та працівників Установи.

Згідно штатного розпису Болградської ЦРЛ станом на 01.02.2015 рік, адміністративний персонал складається з головного лікаря, заступника головного лікаря з медичної частини, заступника головного лікаря з технічних питань, головної медичної сестри, начальника штабу цивільної оборони, начальника відділу охорони праці.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка неодноразово зверталася до головного лікаря Болградської ЦРЛ, голови Болградської районної державної адміністрації та управління охорони здоровя та медицини катастроф Одеської обласної державної адміністрації, з питанням про встановлення їй заробітної плати на рівні заробітної плати заступника головного лікаря з технічних питань, про що їй розяснювалося. Згідно до статуту Болградської ЦРЛ головний лікар самостійно призначає заступників головного лікаря та розподіляє між ними обовязки, та відповідно до п.2 Наказу МОЗ України «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоровя» № 33 від 23.02.2000 року, керівники закладів охорони здоровя мають право, у разі виробничої необхідності, змінювати штати окремих структурних підрозділів або вводити посади, не передбачені штатними нормативами для даного закладу, за рахунок посад інших структурних підрозділів в межах фонду оплати праці, доведеного лімітними довідками на відповідний період. Зміна посад працівників може здійснюватися лише в межах однієї категорії медичного фармацевтичного персоналу та господарсько-обслуговуючого персоналу.

Пунктом 1.24 статуту Болградської ЦРЛ передбачено, що установа за погодженням з органом управління та уповноваженим органом власника встановлює чисельність працівників і затверджує штатний розпис.

Таким чином, надання керівнику структурного підрозділу Болградської ЦРЛ статусу заступника головного лікаря має відбуватися після здійснення змін до положення про відповідний структурний підрозділ, які відповідно до зазначених вище положень статуту мають бути погоджені з органом управління установи, оскільки надання керівнику структурного підрозділу Болградської ЦРЛ статусу заступника головного лікаря за своєю суттю є змінами структури управління та штатів установи, змінами внутрішньої організації та сфери діяльності структурних підрозділів.

З цих підстав є необгрунтованими доводи заявника апеляційної скарги про те, що на виконання ч. 5 ст. 15 Закону України «Про охорону праці», починаючи з 18.04.2007 року по 08.04.2013 року, керівник відділу охорони праці, та з 09.04.2013 року по теперішній час - заступник головного лікаря по технічним питанням повинен бути заступником головного лікаря по охороні праці.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку, що обставини, на які посилається позивач в позові, а саме на порушення при переведенні її з посади заступника головного лікаря з охорони праці та відповідно зменшення розміру заробітної плати, із зобовязанням відповідача внесення зміни в штатний розпис Болградської ЦРЛ та переведення її на посаду заступника головного лікаря з охорони праці, із встановленням відповідного посадового окладу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні відповідними доказами.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд не прийняв до провадження і не розглянув її заяву про збільшення позовних вимог, то вони є безпідставними, оскільки спростовуються вищезазначеною заявою, яка 21.09.2015 року надійшла до суду для розгляду (а.с.67), та текстом оскаржуваного судового рішення, в якому йдеться про розгляд позовної заяви ОСОБА_3 з урахуванням її заяви про збільшення позовних вимог.

Щодо посилання ОСОБА_3 на її заяву про збільшення позовних вимог від 19.10.2015 року, то колегія суддів зазначає, що вказана заява не містить збільшення позовних вимог, оскільки в ній містяться вимоги у повній мірі аналогічні тим, які викладені в заяві від 21.09.2015 рок, за виключенням того, що Болградська районна державна адміністрація Одеської області замість третьої особи була вказана нею як відповідач (а.с.159-162).

Однак, у відповідності до ст. 27 ЦПК України для підтвердження своїх вимог або заперечень, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову лише до початку розгляду справи по суті.

Таким чином, враховуючи, що своєю заявою від 19.10.2015 року позивач ОСОБА_3 фактично змінювала підставу та предмет позову стосовно прав та обовязків Болградської районної державної адміністрації Одеської області, в той час як справа вже розпочата слуханням, суд правомірно не прийняв дану заяву до розгляду.

Заявник апеляційної скарги ОСОБА_3 також посилається на те, що головний лікар Болградської ЦРБ не надав їй відповіді на її заяву від 20.05.2015 року (а.с.5).

Зазначені доводи є частково слушними, однак з цих підстав колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Як було вказано вище, у відповідності до п. 8.6.6 Статуту Болградської ЦРЛ штатний розклад Болградської ЦРЛ підлягає погодженню з Болградською районною державною дміністрацією.

Оскільки ОСОБА_3 неодноразово зверталась зі скаргами та заявами, у тому числі до Болградської районної державної дміністрації (а.с.37), на які отримувала відповіді щодо безпідставності її вимог про надання начальнику охорони праці статусу заступника головного лікаря (а.с.40-41), то вона належним чином була повідомлена про неможливість задоволення її вимог, у звязку з чим колегія суддів не вбачає порушення її прав стосовно відсутності відповіді на її адресу від головного лікаря Болградської ЦРЛ.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції не витребував від Болградської ЦРЛ інформації стосовно заробітної плати заступника головного лікаря по економічним питанням за період з 18.04.2007 року по 08.04.2013 року і заступника головного лікаря по технічним питанням з 09.04.2013 року по 01.10.2015 рік, то вони є необгрунтованими, оскільки спростовуються наявною у справі відповідною довідкою ЦРЛ про заробітну плату вищевказаних посадових осіб (а.с.111-112).

Крім того, вказана довідка за клопотанням ОСОБА_3 була витребувана ухвалою колегії суддів в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції по суті апеляційної скарги ОСОБА_3 (а.с. 200-202, 215-217, 228-232).

ОСОБА_1 з тим, як було зазначено вище, в наступне судове засідання, призначене на 31.03.2016 року, ОСОБА_3 не зявилась, з посиланням на те, що відповідач не надав необхідної інформації щодо заробітної плати вказаних посадових осіб, оскільки зазначена інформація необхідна помісячно і з наданням у вказаний період вакансії по посадам заробітної плати згідно штатного розкладу (а.с.245-253). У звязку з цим, апелянт ОСОБА_3 просила відкласти розгляд справи.

ОСОБА_1 з тим, суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання ОСОБА_3, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору по суті апеляційної скарги.

З приводу позовних вимог про стягнення різниці у заробітній платі, про що ставила питання позивач та апелянт ОСОБА_3, то вони задоволенню не підлягають, оскільки суд першої інстанції, з чим повністю погоджується колегія суддів, не вбачає порушення трудових прав ОСОБА_3 з боку Болградської ЦРЛ, а тому підстави для задоволення грошових вимог ОСОБА_5 матеріали справи також не містять.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_6

ОСОБА_2