Справа №345/1173/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2016 року Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Галущак Л.О.

секретаря Назарчук І. П.

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в місті Калуш справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Що позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27.07.2002 року, який розірвано 08.06.2005 року. Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . З часу розірвання шлюбу і по даний час син проживає з нею та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач протягом тривалого часу жодної участі у вихованні дитини не бере, його життям та навчанням не цікавиться, будь-яких зв`язків із сином не підтримує. Також відповідач не бере жодної участі у матеріальному утриманні дитини, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судове засідання позивачка не з»явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча про місце і час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином . Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Калуської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі й від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5 ).

08.06.2005 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 6).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 09.02.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю - позивачкою у справі ОСОБА_1 та її батьками. В даному житлі створено всі необхідні умови для повноцінного виховання, навчання та відпочинку неповнолітнього (а.с.9).

Згідно характеристики учня 6-б класу Калуської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 ОСОБА_4, вихованням і навчанням сина займається мама ОСОБА_1 та його вітчим. Батько зв'язків з сином не підтримує, участі у його вихованні та навчанні не бере (а.с. 7).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, служби у справах дітей Калуської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 № 01-19/01/18 від 10.03.2016 року, комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Згідно довідки про неотримання аліментів, виданої ВДВС Каруського МРУЮ №109/07-46 від 21.01.2016 року, ОСОБА_1 у період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року не отримує аліменти від ОСОБА_2 (а.с.11).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров'ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В судовому засіданні з»ясовано , що відповідач протягом тривалого не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням не цікавиться, по-скільки навчального закладу не відвідував , не цікавився у вчителів, дитини щодо її навчання. Не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, оскільки жодної матеріальної допомоги не надає. Він також не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, так як взагалі не спілкується із дитиною.

Будь-яких належних доказів, що відповідач виконує свій батьківський обов'язок щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, долею дитини, життям та здоров'ям не цікавиться, не турбується про її майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносить шкоду психічному та фізичному здоров'ю дитини.

При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 164 ,165 Сімейного Кодексу України, ст. 208, 210, 213-215 ,224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити й позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського Апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з часу його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Калуським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання його копії .

ГОЛОВУЮЧА :