Справа № 473/1243/16-ц
У х в а л а

"30" березня 2016 р. суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Старжинська О.Є.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору неукладеним та визнання права не виконувати неіснуючі зобовязання за неукладеним кредитним договором.

ВСТАНОВИВ:

30.03.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачаПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору б/н від 16.02.2011 року неукладеним та визнання права не виконувати неіснуючі зобовязання за неукладеним кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 16.02.2011 року між ним та відповідачем не був укладений кредитний договір по умовам якого було встановлено кредитний ліміт в сумі 19000 на платіжну дебітну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік, оскільки зі змісту анкети-заяви, «Памятки клієнта», «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банка» не можливо встановити зміст домовленостей між банком та нею.

Посилаючись на вимоги ст. 1054 ЦК України, на те, що на вказані правовідносини поширюється ЗУ «Про захист прав споживачів»: діяльність відповідача є прикладом нечесної підприємницької діяльності, вводить в оману та до договору включено несправедливі умови, позивач просив позов задовольнити

Позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме:

Позивачем заявлено декілька позовних вимог:

- визнання кредитного договору неукладеним;

- визнання права не виконувати неіснуючі зобовязання за неукладеним кредитним договором;

Вказані вимоги не оплачені судовим збором.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон).

У пункті 7 частини першої статті 5 Закону було передбачено, що споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав звільняються від сплати судового збору.

Проте, Законом України від 22 травня 2015 № 484-VIII, який набрав чинності 1 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження у цивільних правах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду на момент чинності статті 5 Закону України «Про судовий збір» у новій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, то правові підстави для звільнення від сплати судового збору за подання та розгляд позову ОСОБА_1 відсутні.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що згідно положень Закону України «Про захист прав споживачів» вона, як споживач, звільняється від сплати судового збору.

Дійсно, частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Проте, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню.

Тому, виходячи з того, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, ОСОБА_1 не звільняється від сплати судового збору за подання позову.

Ураховуючи наведене ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання та розгляд її позову у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір» та надіслати на адресу суду оригінал квитанції про сплату.

Крім того позивачу необхідно уточнити обраний спосіб захисту порушеного на думку позивача його право, оскільки відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом.

Керуючись ст.121 ч.1 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору неукладеним та визнання права не виконувати неіснуючі зобовязання за неукладеним кредитним договором залишити без руху, надати пятиденний строк з часу отримання ухвали суду для виправлення недоліків.

Розяснити позивачу, що у випадку невиконання вимог суду заява буде повернена і вважатися такою, що не подавалася.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Є.Старжинська