Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину щодо відчуження транспортного засобу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ними було придбано та зареєстровано на ім'я останньої автомобіль марки Volkswagen Jetta, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Зазначав, що, перебуваючи з ним у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 відчужила вказаний транспортний засіб на користь свого батька ОСОБА_3, внаслідок чого спірний автомобіль було перереєстровано на ім'я останнього 18 квітня 2012 року.

Посилаючись на те, що відчуження вищезазначеного автомобіля суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки відбулося без його згоди, у зв'язку із чим просив визнати недійсним правочин щодо відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вищезазначеного автомобіля.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним правочин від 18 квітня 2012 року щодо відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 транспортного засобу марки Volkswagen Jetta, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано 07 жовтня 2006 року та розірвано 09 грудня 2013 року за рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області.

З листа Управління Державтоінспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області вбачається, що автомобіль марки Volkswagen Jetta, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстровано 28 лютого 2007 року у м. Києві за ОСОБА_4, а 17 квітня 2012 року остання зняла вказаний автомобіль з обліку для реалізації та 19 квітня 2012 року вищезазначений транспортний засіб було зареєстровано в центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів м. Києва.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу 18 квітня 2012 року вищезазначений автомобіль було зареєстровано на ім'я ОСОБА_3

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, щоОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання спірного автомобіля за її особисті кошти, у зв'язку із чим дійшов висновку про те, що зазначений автомобіль на час його відчуження був спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про визнання недійсним правочину від 18 квітня 2012 року щодо відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 транспортного засобу, оскільки він був відчужений без його згоди.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна, виходячи з наступного.

За положеннями п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок), передбачено, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є, зокрема, довідка-рахунок за формою, договори та угоди, укладені на товарних біржах, інші документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, рішення суду.

Згідно з п. 16 Порядку на зареєстровані у підрозділі ДАІ транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію. Транспортні засоби підлягають реєстрації з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів (п. 3 Порядку).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка поширюється і на суд апеляційної інстанції, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим матеріали справи не містять будь-якого документа, передбаченого Порядком, на підставі якого ОСОБА_2 відчужила вищевказаний транспортний засобів, а саме по собі свідоцтво про реєстрацію є документом, що підтверджує постановку на облік транспортного засобу в органах Державтоінспекції, та не є правочином, у зв'язку із чим не може бути визнане недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Проте, розглядаючи справу, суди вказаним обставинам не надали жодної оцінки.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська