РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Мукачево Справа №303/1088/16-ц

2/303/822/16

Номер рядка стат. звіту 38

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Мукачівського районного державного нотаріального округу ОСОБА_3

про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок №23, що знаходиться по вул. Ракоці в с. Баркасово Мукачівського району Закарпатської області (надалі Домоволодіння) (в т. ч. житловий будинок 1962-1970 року побудови літ. А-А', сарай 1970 року побудови літ. Б, сарай-погріб 1968 року побудови літ. В-в, гараж 1975 року побудови літ. Г, вбиральня 1970 року побудови літ. Д, сарай навіс 1970 року побудови літ. Е-е, сарай 1970 року побудови літ.Ж, сарай 1970 року побудови літ. З, сарай 1970 року побудови літ. Л, навіс 1975 року побудови літ. К, споруди №1-3, ворота, огорожа, колодязь, І-бетонне мощення).

Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо наявності у позивача всіх правових підстав для визнання за нею права власності на Домоволодіння за ОСОБА_4 б./б., який був його власником.

Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 328, 1216, 1261, 1268 Цивільного кодексу України.

В судове засідання позивач не зявилася, оскільки подала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 49). Позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання не зявився, оскільки заявив клопотання (а.с. 45 а, 48) про розгляд справи без його участі.

Третя особа у судове засідання також не зявилася, про причину неявки суд не повідомила.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФМ №308778 від 07 вересня 1974 року, позивач 07.09.1974 року уклала шлюб із ОСОБА_5, після чого змінила прізвище на «Опаленик» (а.с. 30).

Судом встановлений факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, які є чоловіком і дружиною, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04.01.2016 року (а.с. 25-27).

Згідно з даними свідоцтва про смерть серії 1-ФМ №088928 від 25.08.2009 року, серії І-ФМ №132412 від 07.12.2011 та серії І-ФМ №181919 від 15.12.2014, (а.с. 8, 9, 10) ОСОБА_4 б./б. помер 23 серпня 2009, ОСОБА_6 помер 05.12.2011 року та ОСОБА_7 б./б. 15.12.2014 року.

На підставі заповіту, посвідченого 07.10.2003 виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району, ОСОБА_4 б./б. заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право ОСОБА_6 та ОСОБА_1, в рівних частинах (а.с. 14).

У довідці виконкому ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 05 лютого 2016 №02-13/445 зазначено, що згідно з записами погосподарської книги власником Домоволодіння (домогосподарства) був ОСОБА_4 б./б. (а.с. 16).

Із довідок виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 07.12.2011 та від 16.12.2014 року вбачається, що позивач за власні кошти поховала чоловіка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 б./б. (а.с. 17, 18).

Також, Домоволодіння знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_1, про що свідчить договір про користування електричною енергією укладеного з позивачем та ксерокопія технічного паспорту від 15.02.2016 року, з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного обєкта нерухомості, до складу якого входить житловий будинок 1962-1970 року побудови літ. А-А', сарай 1970 року побудови літ. Б, сарай-погріб 1968 року побудови літ. В-в, гараж 1975 року побудови літ. Г, вбиральня 1970 року побудови літ. Д, сарай навіс 1970 року побудови літ. Е-е, сарай 1970 року побудови літ.Ж, сарай 1970 року побудови літ. З, сарай 1970 року побудови літ. Л, навіс 1975 року побудови літ. К, споруди №1-3, колодязь - літ. к, мощення літ. І (а.с. 19-23, 28).

Вартість Домоволодіння становить 278956 грн., про що свідчить інформаційна довідка від 15.02.2016 №521 (ас 24).

Як свідчать наявні у справі доказові матеріали (а.с. 11, 15) позивач намагалася вирішити питання щодо оформлення права власності на спадкове майно за ОСОБА_4 б./б. в нотаріальному порядку, однак отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів на Домоволодіння.

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.

Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як свідчать дані довідок виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району від 05.02.2016 (а.с. 16, 24), власником домогосподарства (домоволодіння), яке знаходиться в с. Баркасово Мукачівського району по вул. Ракоці, 23 був ОСОБА_4 б./б., який помер 23.08.2009. В свою чергу, ОСОБА_4 б./б. заповів все своє майно, зокрема і Домоволодіння позивачу та ОСОБА_6, який також помер 05.12.2011 року (а.с. 10), про що свідчить наявна в матеріалах справи копія заповіту від 07.10.2003 р. (а.с. 14).

Також суд приймає до уваги те, що роком забудови Будинку є 1962-1970 р.р.

По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про наявність всіх законодавчих підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачкою (як єдиним спадкоємцем) права власності на Домоволодіння за померлим ОСОБА_4 б./б.

Також, за результатами судового розгляду справи, судом не встановлено обставин щодо порушенням прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, внаслідок задоволення вимоги за предметом позову.

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно правової реалізації відносин із спадкування Домоволодіння, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 60, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Баркасово Мукачівського району, вул. Ракоці, буд. 23, код НОМЕР_1) право власності, в порядку спадкування, на домоволодіння №23, що знаходиться по вул. Ракоці в с. Баркасово Мукачівського району Закарпатської області (в т. ч. житловий будинок 1962-1970 року побудови літ. А-А', сарай 1970 року побудови літ. Б, сарай-погріб 1968 року побудови літ. В-в, гараж 1975 року побудови літ. Г, вбиральня 1970 року побудови літ. Д, сарай навіс 1970 року побудови літ. Е-е, сарай 1970 року побудови літ.Ж, сарай 1970 року побудови літ. З, сарай 1970 року побудови літ. Л, навіс 1975 року побудови літ. К, споруди №1-3, ворота, огорожа, колодязь, І-бетонне мощення).

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Кость