Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна В.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агро» про визнання договору оренди землі припиненим та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом.

Зазначав, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 3,11 га, що розташована на території Почапківської сільської ради Острозького району Рівненської області.

01 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Захід Агро» укладено договір оренди землі, згідно із яким позивач передав товариству в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,8369 га строком на 5 років.

22 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повернути належну йому земельну ділянку, оскільки не бажає продовжувати договір оренди, строк дії якого закінчується.

Однак відповідач відмовився повертати вказану земельну ділянку позивачу, зазначивши, що договір оренди зареєстровано Управлінням Держземагентства в Острозькому районі Рівненської області 29 грудня 2012 року, строк дії договору відраховується саме з моменту державної реєстрації.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2015 року позов задоволено, визнано договір оренди землі від 01 квітня 2010 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Захід Агро» припиненим з 02 квітня 2015 року та зобов'язано ТОВ «Захід Агро» повернути ОСОБА_3 належну йому на підставі державного акта земельну ділянку.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2015 року рішення Острозького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка передана в оренду 01 квітня 2010 року, відповідач з моменту укладення договору оренди землі приступив до її фактичного використання, а тому п'ятирічний строк використання земельної ділянки закінчився 02 квітня 2015 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив із того, що договірні відносини між сторонами виникли з моменту здійснення державної реєстрації договору оренди землі, тобто 29 грудня 2012 року, а тому п'ятирічний строк оренди має відраховуватись з дати його державної реєстрації.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що 01 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Захід Агро» укладено договір оренди землі, за умовами якого позивач передав в строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку площею 2,8369 га строком на 5 років.

Управлінням Держземагенства в Острозькому районі Рівненської області 29 грудня 2012 року здійснено державну реєстрацію зазначеного договору оренди землі.

Пунктом 8 договору оренди землі встановлено, що він укладається строком на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про наміри продовжити його дію.

Пунктом 37 договору оренди передбачено, що його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

22 січня 2015 року ОСОБА_3 направив на адресу відповідача заяву, в якій зазначав, що строк договору оренди закінчується 01 квітня 2015 року, укладати договір оренди на новий строк з відповідачем він не бажає, а тому просив повернути належну йому на праві власності земельну ділянку.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року № 6-162 цс 13, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

За таких обставин суд першої інстанції, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив із того, що в момент укладення договору оренди землі сторони погодили всі істотні умови, в тому числі строк дії договору, який має відраховуватись з часу його укладення та підписання сторонами, державна реєстрація не може змінювати моменту укладення оспорюваного договору.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не встановив фактичних обставин справи та не з'ясував, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, та дійшов передчасного висновку про відмову у позові.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З врахуванням наведеного та того, що апеляційний суд помилково скасував правильне та законне рішення суду першої інстанції, оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3,задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2015 року скасувати, залишити в силі рішення Острозького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко