Номер провадження: 22-ц/785/1779/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретарів Томашевської К.В., Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому з врахуванням неодноразових уточнень позову від 08.02.2015 р. та від 08.07.2015 р., остаточно просила стягнути з відповідачки на її користь 64 910,00 грн..

ОСОБА_4 у позові посилалася на те, що з відповідачкою у серпні 2013 р. було досягнуто усної домовленості про купівлю нею належного останній житлового будинку, за ціною 30 000 доларів США, що в еквіваленті на час досягнення домовленості становило 239 790,00 грн.. Також було досягнуто домовленості, що вона з дітьми вселяється у житловий будинок, а обумовлену ціну буде сплачувати частинами. Відповідачка повинна була підготувати документи для продажу житлового будинку.

На виконання досягнутих домовленостей вона разом з дітьми почала проживати у житловому будинку та щомісяця частинами сплачувати обумовлену суму. Всього було сплачено 64 910,00 грн..

У грудні 2013 р., після отримання чергового платежу, відповідачка повідомила про відмову від продажу житлового будинку за обумовленою ціною. Повертати отримані гроші вона також відмовилася.

Оскільки ніякого договору з відповідачкою укладено не було, то отримані в якості авансу гроші в сумі 64 910,00 грн. підлягають поверненню.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини. Додатково пояснили, що будь-яких договорів оренди житла з відповідачем не укладали, гроші були сплачені за придбання жилого будинку.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Посилалися на те, що в рахунок продажу жилого будинку було отримано аванс тільки на суму 32 640,00 грн.. Позивачка відмовилася покупати житловий будинок, залишаючись проживати в будинку на умовах договору оренди. У звязку з тим, що позивачка перестала оплачувати комунальні платежі, вона запропонувала звільнити будинок, але позивачка з родиною безпідставно заволоділа належним їй майном на суму 29 415 грн..

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2015 р. позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти, отримані як попередня оплата, в сумі 64 910,00 грн..

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права,

Апелянт та її представник у судовому засіданні підтримали доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_4 в письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилався на необґрунтованість скарги. Оскільки сторони лише домовилися укласти договір купівлі-продажу, але так його і не уклали, то за змістом ч. 2 ст. 570 ЦК України, сплачені позивачкою суми є авансом. Будь-яких домовленостей щодо оренди жилого будинку сторони не укладали. Відсутність письмового договору оренди житла позбавляє можливості відповідачку посилатися на покази свідків. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність між сторонами правовідносин оренди житла.

ОСОБА_4 та її представник у судовому засіданні підтримали викладені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими (а. с. 96 96 зворотня сторона).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 570, 810, 811 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України) законодавства. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у серпні 2013 р. ОСОБА_6 погодилася продати ОСОБА_7 житловий будинок № 93 по вул. Хаджибєївський в м. Одесі, за ціною 30 000 доларів у гривні за курсом на час досягнення домовленостей. За досягнутих домовленостей покупець вселилася у житловий будинок та почала частинами сплачувати вартість житлового будинку. Відповідачка повинна була підготувати документи для продажу будинку.

В рахунок оплати ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 гроші на загальну суму - 64 910,00 грн.. Розмір суми отриманих грошей підтверджується розписками від 14.08.2013 р. на суму 32 640,00 грн. (а. с. 8), від 28.08.2013 р. на суму 7 700,00 грн. та 50 доларів США, від 19.10.2013 р. на суму 12 300,00 грн., від 15.11.2013 р. на суму 4 120,00 грн., від 18.12.2013 р. на суму 4 200,00 грн., від 18.01.2014 р. на суму 4 150,00 грн., про отримання яких ОСОБА_5 власноручно розписалась (а. с. 9).

Укладення договору купівлі-продажу жилого будинку не відбулося, позивачка разом з родиною звільнила житловий будинок.

Між сторонами вникли правовідносини щодо авансу.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встанволено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку сплачені позивачкою у якості авансу гроші у сумі 64 910,00 грн. підлягають поверненню. Права позивачки з повернення авансу порушені, а тому підлягають захисту.

У постанові Верховного Суду України від 25.09.2013 р., справа № 6-82ц13, викладено правову позицію згідно якої, якщо судом не встановлено, що сплачена сума в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, а тому правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Вказана правова позиція є обовязковою для всіх судів України (ст. 360-7 ЦК України).

У звязку з тим, що договір купівлі-продажу жилого будинку між сторонами укладено не було, враховуючи вищевказані положення діючого законодавства та правовий висновок Верховного Суду України, суд першої інстації дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апелянта про неукладення договору купівлі-продажу жилого будинку з винин позивачки, отримання від позивачки частини грошей як завдатку, а іншої частини грошей в якості орендної плати за проживання в жилому будинку, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з встановлених обставин по справі.

Відповідно до ст. ст. 810, 811 ЦПК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обовязковому нотарівальному посвідченню.

Пояснення свідків з боку відповідачки про укладення стронами договору оренди жилого будинку не приймаються до уваги, виходячи з вимог належності та допустимості доказів (ст. ст. 59, 60 ЦПК України), оскільки письмовий договір оренди жилого будинку відсутній. Наявність у позивачки розписок про отримання відповідачкою грошей у сукупності з іншими доказами по справі також підтверджують наявність між сторонами правовідносин авансу.

За викладених вище обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_5, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

ОСОБА_3