Провадження № 2/161/721/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Сіньчук Л.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Житлово-комунального підприємства № 7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виконавчий комітет Луцької міської ради, про відшкодування майнової і моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Житлово-комунального підприємства № 7 про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.05.2015 року близько 09:00 год. ранку нею було виявлено механічні пошкодження автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі KL1SF48YE8B120259, що належить їй на праві власності, який був припаркований біля будинку, де той час проживала позивач (м. Луцьк, пр. Відродження, 5), а саме: вмятини та подряпини на капоті та передньому лівому крилі. Крім цього, на самому автомобілі (лобовому склі, даху та капоті), навколо нього та на території перед будинком знаходились рештки скла. Оглянувши будинок з метою зясувати звідки скло, помітила відсутність скляної шибки у вікні сходової площадки між 8 та 9 поверхами підїзду. Крім відсутньої шибки, все вікно знаходилось в жахливому стані - прогнивша рама, тріснуті деякі інші шибки, які майже нічим не закріплені та ледь тримаються на поржавілих цвяхах. Враховуючи це, та ту обставину, що напередодні ввечері 26.05.2015 року була гроза та пориви вітру позивач вважає, що скло, яке пошкодило її автомобіль - це і є скляна шибка, яка випала з віконної рами під час негоди.

Позивач вважає, оскільки, їй як власнику транспортного засобу, було завдано майнової шкоди в результаті неналежного утримання працівниками ЖКП № 7 будинку, в якому вона проживала, нею було подано відповідну заяву до Луцького МВ УМВС України у Волинській області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого, передбаченого ст. 367 КК України.

27.05.2015 року було відкрито кримінальне провадження та внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001479.

В результаті проведеного досудового розслідування, було встановлено, що в діях посадових осіб відповідача дійсно вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та такі дії знаходяться в причинно-наслідковому звязку із заподіянням майнової шкоди. Однак, у звязку з тим, що розмір завданих збитків (13075,00 грн.) не є істотним в розумінні положень КК України, кримінальне провадження було закрите. На даний час винесена постанова про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на те, що шкода все ж була завдана майну позивача з вини працівників ЖКП № 7, вона повинна бути відшкодована в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, з врахуванням середньої ринкової ціни транспортного засобу вартість відновлювальиого ремонту по усуненню пошкоджень становить 13 075,00 грн.

Саме ця сума підлягає відшкодуванню відповідачем і стягненню в судовому порядку в рахунок завданих матеріальних збитків.

Окрім цього, вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача, результатом яких стало спричинення шкоди транспортному засобу, позивачу було також завдано і моральної шкоди. Вказує, що сам факт завдання автомобілю шкоди з вини працівників відповідача вже став для неї неприємною та стресовою ситуацією, яка порушила нормальний хід життя та змусила докласти зусиль для його відновлення. Необхідність надання автомобіля для експертизи, для огляду працівникам Луцького МВ, витрачання часу на участь в допиті в якості потерпілої займало чимало часу, що відобразилось на неможливості планувати свій робочий час та займатись своїми справами. Також значна тривалість досудового розслідування (майже 5 місяців) затягувала процес ремонту автомобіля та усунення пошкоджень, що за осінніх погодніх умов є неприпустимим, оскільки дощ та волога при наявності аналогічних пошкоджень спричиняють появу поржавілості на пошкоджених місцях. З метою уникнення цього, позивачу довелось виділяти та витрачати власні кошти на елементарні невідкладні відновлювальні роботи.

Це спричиняло додатковий дискомфорт та незручності.

Вважає, що вищевказаними протиправними діями працівників відповідача їй було завдано моральну шкоду, яку оцінює у 5 000,00 грн.

Позивач просила суд, стягнути в її користь з відповідача ЖКП № 7 суму в розмірі 13 075,00 грн. за завдану майнову шкоду та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., а також судові витрати в справі.

Ухвалою суду від 01.12.20105 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено виконавчий комітет Луцької міської ради.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні за безпідставності.

Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Цивільне судочинство у судах України здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачено статтею 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 27.05.2015 року близько 09:00 год. ранку ОСОБА_3 було виявлено механічні пошкодження автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі KL1SF48YE8B120259, що належить їй на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 100957, який був припаркований біля будинку, де той час проживала позивач (м. Луцьк, пр. Відродження, 5), а саме: вмятини та подряпини на капоті та передньому лівому крилі. Крім цього, на самому автомобілі (лобовому склі, даху та капоті), навколо нього та на території перед будинком знаходились рештки скла.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року зі змінами та доповненнями, зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 440 і ст. 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка їх заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно висновку експерта № 1257 від 10.09.2015 року (а.с. 23-24), пошкодження на капоті автомобіля «могли утворитися внаслідок механічної дії (падіння, нанесення ударів тощо) предметами (речами), які мають відносно гострі грані», «могли утворитися внаслідок механічної дії (падіння, /нанесення ударів тощо) на них скла або інших предметів, з аналогічними краями».

Таким чином, позивачем не надано суду належних доказів того, що пошкодження на капоті автомобіля позивача сталося: саме 26-27 травня 2015 року; саме у дворі будинку по пр. Відродження, 5, а не в іншому місці; саме від скла віконної рами сходової клітки, а не від скла будь-якої іншої рами чи предмета; саме падінням, а не нанесенням; саме падінням скла із віконної рами будинку по пр. Відродження, 5.

Викладені в постанові про закриття кримінального провадження від 10.10.2015 року обставини зі слів позивача, не підтверджені показаннями очевидців події, яка сталася та не підтверджені належними доказами, а також не встановлюють жодних обставин, окрім того, що при огляді позивачем автомобіля виявлено його пошкодження.

Відсутні також будь-які докази того, що пошкодження, які зазнав автомобіль позивача виникли саме внаслідок падіння скла з рами сходової клітки та саме 26-27 травня 2015 року, а не в інший час та при інших обставинах. Відповідачем же навпаки подані докази належного виконання працівниками відповідача своїх обовязків, що вбачається з графіку оглядів (а.с. 22).

За загальним правилом обовязковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобовязання є вина особи, яка його порушила (ч. 1 ст. 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушил. Зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Таким чином, із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний звязок між цими обставинами і понесеними збитками.

З довідки Волинського обласного центру з гідрометеорології слідує, що 26-27 травня 2015 року спостерігалася дощ, гроза, град, сильний вітер з максимальною швидкістю до 17 м/с, шо відповідає критеріям небезпечного метеорологічного явища.

Отже, автомобіль позивача міг бути пошкоджений будь-яким уламком. Та, навіть якщо допустити, що транспортний засіб позивача міг бути пошкоджений внаслідок падіння скла з рами сходової клітки 26-27 травня 2015 року, відповідач звільняється від відповідальності оскільки порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили.

Відповідно до п. 26.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року, у житловій зоні забороняється стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів.

Згідно п. 2.5.5.1.7, 2.5.5.1.8, 12.4 Правил благоустрою території м. Луцька, затверджених рішенням сесії Луцької міської ради від 29.07.2009 року № 44/2, на прибудинкових територіях, на газонах, на тротуарах, на внутрішньоквартальних проїздах забороняється влаштовувати стоянки автомашин, паркувати автотранспортні засоби.

Аналогічна позиція законодавця в Правилах зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМУ від 22.01.1996 року № 115, де зазначено, що транспортні засоби мають зберігатися на автостоянках, призначених для їх зберігання, в тому числі і нічних.

ОСОБА_3 залишила свій автомобіль 26.05.2015 року у житловій зоні поза спеціально відведеними місцями, що підтверджено протоколом огляду місця події від 27.05.2015 року (а.с. 10-11).

Відповідно до ст. 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач сама умисно підвищила ризик настання таких негативних наслідків для її майна.

Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які розрахункові документи (чеки, касові чеки, квитанції, рахунки, акти виконаних робіт) чи інші документи, які б свідчили про реально понесені витрати позивачем.

Також, позивачем не надано суду достовірної інформації щодо не отримання нею страхових виплат в порядку, передбаченому Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

ОСОБА_3 обґрунтувала заподіяну моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння їй моральної шкоди. Незрозуміло з яких міркувань позивач виходила, визнаючи розмір шкоди в розмірі 5 000,00 грн., а тому вимога про стягнення моральної шкоди безпідставна.

На підставі викладеного, судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту протиправної бездіяльності відповідача, його вини у настанні шкідливих наслідків для автомобіля позивача, причинно-наслідкового звязку між такою бездіяльністю та наслідками, що настали, тоді як відповідачем доведено належними і допустимими доказами, що шкоди завдано не з його вини. Позивачем не доведено, що матеріальна і моральна шкода завдана позивачу та його майну відповідачем з його вини, не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1192 Цивільного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Житлово-комунального підприємства № 7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виконавчий комітет Луцької міської ради, про відшкодування майнової і моральної шкоди відмовити за безпідставності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_4