Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Максимчук З.М.,

суддів - Собіни І.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» від 17 червня 2015 року № 985-14к "Про звільнення з роботи ОСОБА_2О."

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів з 22.06.2015 року.

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.06.2015 року по 13.01.2016 року в розмірі 52 610,10 гривень та моральну шкоду в розмірі 2 000,00 гривень.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів, а також стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на незаконність та необґрунтованість прийнятого рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповновного дослідження обставин справи, висновки суду не підтверджені належними та допустимими доказами.

__________________________________________________________________________

Справа № 569/9967/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_3

Провадження № 22-ц/787/430/2016 Суддя-доповідач - ОСОБА_4

Зазначає, що постановою Правління Банку № П-66/1 від 09.04.2015 року «Про закриття Хмельницької обласної дирекції АТ «ОСОБА_1 Аваль», зміни в організації виробництва і праці Львівської обласної дирекції АТ «ОСОБА_1 Аваль», скорочення чисельності працівників та внесення змін в організаційну структуру АТ «ОСОБА_1 Аваль» вирішено виключити /ліквідувати/ з організаційної структури Банку зазначені структурні підрозділи Центрального офісу, в тому числі: Управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів.

На виконання вказаної постанови Правлінням банку було видано наказ «Про попередження про наступне звільнення за скороченням чисельності та штату працівників» № 1072 від 17.04.2015 року, з яким позивачка ознайомлена під підпис 20.04.2015 року та надано пропозиції вакансій банку, від яких позивачка відмовилась.

Постановою Правління банку від 30.04.2015 року № П-83/2 затверджено штатний розпис Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів. Згідно із новим штатним розписом станом на 31.05.2015 року нараховувалось три штатні одиниці.

Стверджує, що оскільки за результатами здійсненого порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників Управління пізнього збору, відповідач дійшов висновку про те, що позивачка не переважає інших працівників більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, та надав перевагу на залишенні на роботі інших працівників щодо яких діє обмеження щодо звільнення, установлених ст.184 КЗпП України та з більш тривалим безперервним стажем роботи в банку.

Доводить, що нові вакантні посади, які були введені в банку згідно штатного розпису затвердженого ПП Банку № П-83/2 від 30.04.2015 року позивачці не були запропоновані з тих причин, що вільними вони не були, оскільки на вказані посади були переведені працівники управління, які користувались переважним правом на залишення на роботі, а відтак ці посади не були вакантними. Інші вакантні посади за відповідною спеціальністю, кваліфікацією позивачки на дату звільнення у банку відсутні.

Додатково вказує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення та при розрахунку оплати за час вимушеного прогулу не зарахована допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, яка виплачена Банком в розмірі 7 952,65 гривень.

Додатково доводить, що оскільки Банком не було допущено порушень при звільненні позивачки з займаної посади, відповідно відсутня вина Банку, відсутні і підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і цивільно-процесуального законодавства, просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_2 відповідачем не була дотримана процедура звільнення, не надано належних доказів того, що позивачці були запропоновані всі вакантні посади, на які вона могла претендувати з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, та не надано доказів того, що відповідачка відмовилась від вищевказаних вакантних посад відповідачем.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить діючому законодавству.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відтак, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору за статтею 40 п.1 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вказана правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові № 6-40цс15 від 1 квітня 2015 року.

Судом установлено, що позивач згідно наказу № 174-к від 16 березня 2009 року була прийнята на роботу на посаду головного юрисконсульта в юридичному відділі Рівненської обласної дирекції АТ «ОСОБА_1 Аваль».

Згідно з наказом № 0030-18к від 31 липня 2013 року переведена на посаду заступника начальника Управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів.

Постановою Правління Банку № П-66/1 від 09.04.2015 року «Про закриття Хмельницької обласної дирекції АТ «ОСОБА_1 Аваль», зміни в організації виробництва і праці Львівської обласної дирекції АТ «ОСОБА_1 Аваль», скорочення чисельності працівників та внесення змін в організаційну структуру АТ «ОСОБА_1 Аваль» вирішено виключити /ліквідувати/ з організаційної структури Банку зазначені структурні підрозділи Центрального офісу, в тому числі: Управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів.

Отже, з тексту наказу вбачається, що скороченню підпадало як чисельність та штат працівників, так і посади /робочі місця/.

20.04.2015 року ОСОБА_2 попереджено письмово про майбутнє звільнення з посади згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, та ознайомлено з наказом від 17.04.2015 року, одночасно запропоновано вільні посади в АТ «ОСОБА_1 Аваль» станом на 20.04.2015 року /а.с. 53-67/.

Як вбачається із списку пропозицій вакансій АТ «ОСОБА_1 Аваль» станом на 20.04.2015 року у м.Рівне , які були запропоновані ОСОБА_2 вакантної посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку позивачка могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду у банку не було. На запропоновані посади позивачка своєї згоди не надала.

Законодавством про працю не встановлено форму надання згоди працівника на переведення, така згода може бути висловлена як в усній, так і в письмовій формі та зазвичай може бути підтверджена письмовою згодою про таке переведення.

Постановою правління банку від 30.04.2015 року № П-83/2 затверджено новий штатний розпис Центрального офісу «ОСОБА_1 Аваль» Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів. Згідно із штатним розписом станом на 31.05.2015 року в м. Рівне нараховувалось три штатні одиниці: по одній одиниці в управлінні забезпечення судового провадження та методології, в управління пізнього збору заборгованості фізичних осіб, відділ виконавчого провадження, в відділ управління пізнього збору заборгованості фізичних осіб, відділ повернення проблемної заборгованості.

Статтею 42 КЗпП України передбачено переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинністьЗакону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно з п.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини - інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Судом встановлено, що на дату прийняття Постанови банку про ліквідацію Управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів та скорочення чисельності працівників в даному управлінні нараховувалось 4 штатні одиниці: начальник управління ОСОБА_5, затупник начальника ОСОБА_2, головний юрисконсульт ОСОБА_6, головний експерт ОСОБА_7

В матеріалах справи на а.с.236 міститься порівняльний аналіз кваліфікації та продуктивності праці працівників, відповідно до якого вбачається, що на переведення до новоствореного департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів претендували чотири вивільнених працівники банку управління пізнього збору заборгованості роздрібних клієнтів Рівненської обласної дирекції Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів, які мають одинаковий рівень кваліфікації, проте ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 мають більш тривалий безперервний стаж роботи, неповнолітніх дітей, що відповідно до вимог ст.42 КЗпП України надавало їм перевагу перед позивачкою при вирішенні питання про заміщення вакантної посади.

Як вбачається з протоколу профспілкового комітету № 11 від 04.06.2015 року позивачка на засіданні комітету заявила про відсутність в неї пільг щодо скорочення та про відмову від запропонованих посад. Профспілковий комітет надав згоду на звільнення ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України /а.с. 107-108/.

Крім того, переважне право залишення на роботі не тотожне праву на працевлаштування на нову посаду.

Наказом № 985-14к від 17.06.2015 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з 22.06.2015 року у зв»язку зі скороченням чисельності або штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України та виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку 7 952,65 гривень, виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку /а.с. 13/.

Колегія суддів критично відноситься до тверджень позивачки про те, що відповідно до повідомлення Дирекціїї АТ «ОСОБА_1 Аваль» від 22.07.2015 року № 151-2-7-00/573 кваліфікаційний рівень вивільнених працівників не визначався, та відповідачем не було взято до уваги те, що вона порівняно з іншими працівниками мала більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, тривалий безперервний стаж на цьому підприємстві, а також те, що є працівником, в сім»ї якого немає інших працівників з самостійним доходом. Вказані доводи позивачки спростовані в судовому засіданні наявними в матеріалах справи доказами, копіями особових справ, копіями дипломів, копіями наказів про прийняття на роботу та порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці працівників.

Оскільки при звільненні ОСОБА_2 були дотримані вимоги трудового законодавства, то підстави для її поновлення були відсутні. Відповідно відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Доводи представника позивачки в суді апеляційної інстанції про те, що порушення відповідачем законодавства полягало в тому, що він мав би запропонувати позивачці всі наявні вакантні посади в тому числі і тимчасово вакантні, а остання мала розглянути ці пропозиції і визначитись на яку вона могла би претендувати, є формальними оскільки ніяким чином не могли вплинути на її звільнення, враховуючи те, що позивачці пропонувалися посади, які були вакантні на час її звільнення, а посади на які позивачка могла би претендувати, не були вільні під час її звільнення, посада, яку позивачка вважала тимчасово вільною, як пояснила представник відповідача в суді апеляційної інстанції, такою не була, оскільки ОСОБА_7 знаходилася з 09.04.2015 року у відпустці у зв"язку з вагітністю та пологами.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача щодо не врахування відповідачем при звільненні її переважного права на залишенні на роботі, оскільки згідно ч.2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім»ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, так як вони були повністю спростовані в судовому засіданні поясненнями відповідача та матеріалами справи, з яких вбачається, що при здійсненні порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників Управління пізнього збору, відповідач дійшов висновку про те, що позивачка не переважає інших працівників більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, тому позивач надав перевагу на залишенні на роботі іншим працівникам з більш тривалим безперервним стажем роботи в банку. Крім того, оскільки мова йде про сім»ї, перевага не повинна визначатись за особами, які проживають одиноко, без сім»ї.

Відповідно до ст. 60 КЗпП України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних та допустимих доказів того, що відповідачем не було запропоновано всі наявні у відповідача вакантні посади суду надано не було.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачці у визнанні незаконним та скасуванні наказу про звільнення з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України в поновленні її на роботі, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,313,314,316, ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2016 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" 1382 (одна тисяча триста вісімдесят дві) гривні 59 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його оголошення, може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: І.М. Собіна

ОСОБА_8