Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фермерського господарства «Наталка» про розірвання договору оренди землі, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 5,82 га, яка розташована на території Бандурівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. 10 січня 2012 року між сторонами укладено договір оренди вказаної земельної ділянки на строк до 10 січня 2022 року. Відповідач порушив умови договору оренди землі в частині сплати орендної плати. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила розірвати спірний договір оренди землі.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 липня 2015 року позов задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки, площею 5,82 га, розташованої на території Бандурівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, укладений 10 січня 2012 року між ОСОБА_3 та фермерським господарством «Наталка» (далі - ФГ «Наталка»). Зобов'язано ФГ «Наталка» повернути ОСОБА_3 вказану земельну ділянку. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що матеріалами справи не підтверджено факту систематичної несплати орендної плати відповідачем.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 5,82 га.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного 10 січня 2012 року між ОСОБА_3 та ФГ «Наталка», орендодавцем надано, а орендарем прийнято у строкове платне користування земельну ділянку площею 5,82 га, яка знаходиться на території Бандурівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, строком на 10 років.

Спірний договір зареєстровано 22 квітня 2014 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Орендар зобов'язався використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та сплачувати орендну плату до 31 грудня поточного року у розмірі 3 993,01 грн.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалася на те, що ФГ «Наталка» не сплачувало орендну плату за 2012 - 2014 роки.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі − це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, відповідно до вказаних норм матеріального права договір оренди землі може бути розірваний за умов систематичної несплати орендної плати.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, дійшовши висновку про відсутність факту систематичної несплати орендної плати, апеляційний суд не встановив дійсних обставин справи, не дослідив умов договору оренди, моменту, з якого відповідач почав використовувати земельну ділянку, а ця обставина має суттєве значення для встановлення початку обрахування строку сплати орендної плати.

Так, відповідно до п. 17 договору оренди земельної ділянки, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-ти денний термін після державної реєстрації даного договору за актом її приймання-передачі.

Позивач стверджує в уточненні до позовної заяви ( а.с. 34), що орендна плата не сплачувалась останні три роки перед зверненням до суду з позовом.

Крім того, апеляційним судом зазначено у рішенні, що голова фермерського господарства «Наталка» Волинець О.С. у судовому засіданні стверджувала, що земельна ділянка використовується відповідачем з 2012 року.

У відзиві на позов (а.с. 54) відповідач зазначав, що договором оренди земельної ділянки не визначено порядку здійснення розрахунків, а орендодавець не зверталась до орендаря з вимогою про оплату.

Отже, фактичні обставини справи судом не встановлено, протиріччя не усунуто, обґрунтованих належними та допустимими доказами висновків не зроблено, тому висновок суду про відсутність систематичної несплати є передчасним.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, тому передчасно вирішив спір.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвалене апеляційним судом рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська