РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участі секретаря Бондар С.В.,

позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмата спору на стороні позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2) про визначення частки у спільній сумісній власності, -

у с т а н о в и в :

Позивач, уточнивши у судовому засіданні свої позовні вимоги, просила визначити частку померлої у спільній сумісній власності. Пояснила, що її покійній матері ОСОБА_4 та третім особам по справі належить квартира АДРЕСА_1. Мати померла 7 березня 2014 року, при житті зробивши заповіт на її користь. Оскільки частка матері у спільній квартирі не визначена, нотаріус відмовляє їй у видачі свідоцвта про право власності в пьоярдку спадкування за заповітом. Просила винести рішення, яким визначити частку її померлої матері у спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, подала заяву про визнання позову і розгляд справи у її відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить повістка про отримання нею виклику до суду. Про причини неявки суд не повідомила.

За згодою з учасниками процесу суд розглянув справу у відсутність представника відповідача та третьої особи ОСОБА_3.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 позов визнала і просила його задовольнити. Пояснила, що ОСОБА_3 її мати. Не заперечувала, що їх частки у квартирі рівні - по 1/3 частині.

Заслухавши позивача та третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

У судовому засіданні установлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власниками квартири АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про право власності на житло (а.с.11).

Післяшлюбне прізвище ОСОБА_5 "Мідяна", що видно з ксерокопії свідоцтва про шлюб від 19 жовтня 2012 року (а.с.6).

Післяшлюбне прізвище ОСОБА_6 "Чечель", що видно з ксерокопії свідоцтва про шлюб від 11 лютого 2006 року та від18 вересня 2012 року (а.с.8-9).

ОСОБА_4Є 13 квітня 2009 року зробила заповіт на користь позивача ОСОБА_1, що підтверджується ксерокопією заповіту (а.с.4).

Згідно з свідоцтвом про смерть, ОСОБА_4Є померла 7 березня 2014 року (а.с.5).

Відповідно до ксерокопії постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 січня 2016 року, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку квартири необхідно видати відповідне свідоцтво (а.с.17).

Спадкоємців обов'якової частки немає, про що свідчить оглянута у судовому засіданні ксерокопія спадкової справи.

Оцінюючи вищеперераховані докази згідно з вимогами ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку та не спростовані відповідачем.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.370 цього ж Кодексу у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Аналіз вищеззанчених статей дає підставу зробити висновок, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної вланості.

На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні установлений факт належності кожному із власників квартири АДРЕСА_3 по 1/3 її частині.

Керуючись ст.ст.209, 212, 213, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст.368, 370, 372 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмата спору на стороні позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2) про визначення частки у спільній сумісній власності задовольнити повністю.

Визначити, що частка у квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_7, яка померла 7 березня 2014 року у м. Жмеринці, становить 1/3.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий К.Шепель