АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Винту Ю.М., Одинака О.О.

секретаря Чубрей І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування збитків за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 серпня 2015 року,

встановила:

ОСОБА_1 у липні 2015 року звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

Зазначала, що 1 жовтня 2013 року о 14 годині біля будинку №37-б по вул.М.Олімпіади м.Чернівці ОСОБА_2, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN модель BORA з номерним знаком СЕ 7677 АК, не пропустила автомобіль MERCEDES модель BENZ E320 з номерним знаком СЕ0202АВ під керуванням ОСОБА_1 і допустила зіткнення з транспортним засобом, чим заподіяла майнову шкоду в сумі 50591 грн.

Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» повідомлено про страховий випадок 17 січня 2014 року.

Посилаючись на те, що приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» виплата страхового відшкодування не здійснена, ОСОБА_1 просила стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» страхове відшкодування в сумі 50000 грн., пеню в сумі 10356 грн., інфляційні та три проценти річних в сумі 1109 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн., з ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 591 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 серпня 2015

№22ц-198 2016 рік Головуючий у 1 інстанції Семенко О.В.

Категорія: 30/34 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

року позов задоволено частково, постановлено стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» страхове відшкодування в сумі 50000 грн., пеню в сумі 10356 грн., інфляційні та три проценти річних в сумі 1109 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., з ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 591 грн., в решті відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2015 року постановлено стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 50000 грн., пеню в сумі 10356 грн., інфляційні та три проценти річних в сумі 1109 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 591 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» в апеляційній скарзі просить заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково в сумі 39459 грн. 08 коп., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на висновок автотоварознавчого дослідження експерта ОСОБА_3 від 15 жовтня 2013 року №368/1/10/13.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення пені, інфляційних, трьох процентів річних та моральної шкоди частково, суд першої інстанції керувався положеннями ст.36.2 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначив, що приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» не здійснено виплату страхового відшкодування за заявою ОСОБА_1 від 17 січня 2014 року.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 1 жовтня 2013 року о 14 годині біля будинку №37-б по вул.М.Олімпіади м.Чернівці ОСОБА_2, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN модель BORA з номерним знаком СЕ 7677 АК, не пропустила автомобіль MERCEDES модель BENZ E320 з номерним знаком СЕ0202АВ під керуванням ОСОБА_1 і допустила зіткнення з транспортним засобом.

Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 9 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.15).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної безпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Визначаючи розмір матеріального збитку, суд першої інстанції послався на висновок автотоварознавчого дослідження експерта ОСОБА_3 від 15 жовтня 2013 року №368/1/10/13 (а.с.5-14).

Як вбачається з матеріалів справи між приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4 укладений договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортних засобів 26 червня 2013 року №АС/4367624 (а.с.73).

Згідно із ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані зберегти транспортний засіб чи пошкоджене майно в такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, доки їх не огляне призначений страховиком аварійний комісар або експерт.

Відповідно до ст. 34 Закону страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів (враховуючи день отримання письмового повідомлення про страховий випадок), зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо у визначений строк аварійний комісар або експерт не з'явився, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому випадку страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи.

До матеріалів справи приєднано оцінку, проведену аварійним комісаром ОСОБА_5 22 жовтня 2013 року (а.с.66-71).

З огляду на наведене підстав для обрання ОСОБА_1 самостійно експерта ОСОБА_3 для визначення розміру збитку немає.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст.9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб»єкта оціночної діяльності.

На підставі ч.1, 2 ст.12 цього Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності суб»єктом господарювання відповідно до договору.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Згідно із п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду колісного транспортного засобу (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

З матеріалів справи вбачається, що приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» не повідомлялося про здійснення експертом ОСОБА_3 визначення вартості матеріального збитку 15 жовтня 2013 року.

За таких обставин висновок автотоварознавчого дослідження про визначення вартості матеріального збитку від 15 жовтня 2013 року №368/1/10/13, виконаний експертом ОСОБА_3, не може бути підставою для визначення розміру шкоди.

У такому разі судове рішення в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 50000 грн. підлягає зміні з підстав порушення норм матеріального права, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

На підстав ст.30.1 ЗаконуУкраїни «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із п.30.2 Закону якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо - транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно оцінки, проведеної аварійним комісаром ОСОБА_5 22 жовтня 2013 року вартість відновлювального ремонту автомобіля MERCEDES модель BENZ E320 з номерним знаком СЕ0202АВ складає 129339 грн. 54 коп., ринкова вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди становила 124243 грн. 08 коп., ринкова вартість пошкодженого (фізично знищеного) транспортного засобу складає 84274 грн. 08 коп. (а.с.66-71).

Таким чином ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в сумі 39459 грн. (124243 грн. 08 коп. 84274 грн. 08 коп. франшиза 510 грн.).

Разом з тим при визначенні ринкової вартості автомобіля MERCEDES модель BENZ E320 з номерним знаком СЕ0202АВ експертом ОСОБА_3 було зазначено строк експлуатації автомобіля 12 років 10 місяців, що не відповідає даним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Що стосується доводів приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» щодо стягнення пені, інфляційних, трьох процентів річних, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п. п. 33.1.4. п. 33.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися зокрема зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують (п. 35.1. Закону).

Встановлено, що приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» повідомлено про страховий випадок 17 січня 2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» з заявою про отримання страхового відшкодування 28 квітня 2014 року.

За змістом п.36.2 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

З огляду на наведене строк прийняття приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів прострочення до 8 січня 2015 року.

Згідно зі статтєю 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону України «Про страхування» однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору.

В разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (статті 992 ЦК України).

За змістом п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Договором між приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортних засобів 26 червня 2013 року №АС/4367624 розмір неустойки як відповідальність страховика не визначено.

Тому судом першої інстанції правильно застосовано п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також суд першої інстанції правильно виходили із того, що оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводяться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим, страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі).

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 березня 2015 року, у справі № 6-126цс14.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до правил, встановлених п. 1 ч.6 ст.130 ЦПК України, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

Всупереч наведеного суд першої інстанції не уточнив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та трьох процентів річних.

З огляду на наведене судове рішення в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» пені в сумі 10356 грн., інфляційних та трьох відсотків річних в сумі 1109 грн. підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої ОСОБА_1 просила ухвалити судове рішення, є стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних, трьох процентів річних та моральної шкоди.

ОСОБА_1 підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, зазначала невиконання приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» зобов»язання з виплати страхового відшкодування.

Встановлено, що приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» не здійснено виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування з 8 січня 2015 року.

Тому з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» підлягає стягненню пеня за час прострочення з 8 січня по 13 липня 2015 року в сумі 10536 грн. 12 коп. ( 39459 грн. 08 коп. х ( 28% :100% : 365 днів х 29 днів) + ( 39459 грн. 08 коп. х ( 39% :100% : 365 днів х 26 днів) + ( 39459 грн. 08 коп. х ( 60% :100% : 365 днів х 132 дні).

Підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» трьох процентів річних за період з 8 січня 2015 року до 13 липня 2015 року в сумі 606 грн. 48 коп. (3% х 39459 грн. 08 коп. х 187 днів : 365 днів).

Також слід стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» інфляційні за період з 8 січня 2015 року до 13 липня 2015 року в сумі 16062 грн. 68 коп. ( 39459 грн. 08 коп. х індекс інфляції 140,7% : 100% - 39459 грн. 08 коп.).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Договором між приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортних засобів 26 червня 2013 року №АС/4367624 визначено розмір франшизи 510 грн. (а.с.73).

У такому разі франшиза підлягає відшкодуванню не страховиком приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія», а ОСОБА_2, яка завдала шкоду.

За таких обставин судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 591 грн. підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Правовою підставою позову про стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 зазначала положення п.4 ч.1 ст.611 ЦК України.

При цьому ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, зазначала, що зазнала моральних страждань у зв»язку із невиконанням приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» обов»язків з сплати страхового відшкодування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а також моральну шкоду.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

За положеннями ст.26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

За змістом п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, законом не передбачено право потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання страховиком обо»язків.

Також договором між приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортних засобів 26 червня 2013 року №АС/4367624 не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі невиконання зобов»язання за договором.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з страховика приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» моральної шкоди на порушення норм матеріального права.

Тому судове рішення в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди підлягає скасуванню відповідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 серпня 2015 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» страхового відшкодування в сумі 50000 грн., пені в сумі 10356 грн., інфляційних та трьох процентів річних в сумі 1109 грн., в частині стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 591 грн. змінити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 39459 грн. 08 коп., пеню в сумі 10536 грн. 12 коп., інфляційні в сумі 16062 грн. 68 коп., три проценти річних в сумі 606 грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки в сумі 510 грн.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 серпня 2015 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» моральної шкоди в сумі 1000 грн. скасувати.

У позові ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді