АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6478/14-ц 22-ц/774/107/К/16
Справа № 214/6478/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/107/К/16 суддя Щеняєва І.Б.
Категорія 27 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю: секретаря Маслової К.В.

відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 серпня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 468509,35 грн., а також судові витрати у сумі 3654,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. вказаного договору ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеним з боржниками, право на вимогу якої належить ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Разом з правами вимоги до фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів.

22.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0307/0508/71-099, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, банк зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 22000,00 дол. США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк взяті на себе зобовязання виконав, надав відповідачеві кредит. Однак ОСОБА_4 неналежно виконувала взяті на себе зобовязання, в результаті чого станом на 01.06.2014 року має прострочену заборгованість: за кредитом 20902,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 246120,99 грн., по відсотках 14128,48 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 166362,81 грн. та пеня за останні 12 місяців 4758,01 долар США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 56025,55 грн.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з основного договору, 24.11.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №0307/0508/71-099-Р-1, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання ОСОБА_4 обовязків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання договору поруки припиненим, в якому просила визнати припиненим договір поруки №0307/0508/71-099-Р-1 від 24.11.2008 року укладений між нею, ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк» з 15.12.2013 року.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, зазначила, що 24.11.2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №0307/0508/71-099-Р-1, згідно якого поручитель зобов'язалась відповідати перед банком за виконання зобов'язань щодо повернення коштів за кредитним договором. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за договором факторингу №15 свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників. Умовами договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не передбачено право на наступне відступлення права грошової вимоги третій особі, тому позивач вважає, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклавши 28.11.2012 року договір факторингу порушило норми законодавства, що свідчить про неправомірність відступлення права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи». ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повідомлень щодо заміни кредитора у зобовязанні від ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» та від ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримували, тому, відповідно до ч.2 ст. 517 ЦК України, боржник не зобовязаний виконувати своє зобовязання на користь нового кредитора оскільки не надані докази прав нового кредитора. У звязку з відсутністю письмових документів, які можуть підтвердити повідомлення боржника та поручителя про відступлення права грошової вимоги є підстави вважати, що ТОВ Кредитні ініціативи» не набуло права грошової вимоги до боржника і відповідно до поручителя та є неналежним позивачем у позові про стягнення заборгованості. Крім того, позивач вважає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» пропущено шестимісячний строк для звернення із позовними вимогами про стягнення грошових коштів до поручителя, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банка.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 серпня 2015 року, в якому було виправлено описки ухвалою того ж суду від 05 жовтня 2015 року, позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість у сумі 468509 (чотириста шістдесят вісім тисяч пятсот девять) грн. 35 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3654,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір 1031,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання договору поруки припиненим залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що посилання в зустрічному позові на не встановлення строків дії договору поруки не відповідають дійсності. Так, ОСОБА_1 вважає, що згідно ст. 252 ЦК України строки визначаються роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Проте, в договорі поруки строком дії договору встановлено до повного виконання зобовязання, що суперечить зазначеним вимогам закону і в такому випадку до спірних правовідносин застосуванню підлягають вимоги ст. 559 ЦК України, згідно вимог якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Також ОСОБА_1 вважає, що не дивлячись на те, що встановлений кредитним договором строк його виконання до 21.05.2023 року, строк дії договору поруки є припиненим, оскільки 14.06.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, і таким чином скористався правом вимоги дострокового повернення частини позики у звязку з чим термін виконання зобовязання було змінено та, відповідно, вважається, що цей термін настав. При цьому вважає, що в такому випадку ТОВ «Кредитні ініціативи» скориставшись правом дострокової вимоги повернення кредиту, встановив новий строк виконання зобовязання, у звязку із чим графік повернення кредиту втратив чинність. Отже і право вимоги до поручителя існувало з 14.06.2013 року по 14.12.2013 року, та вважає, що з 15.12.2013 року порука ОСОБА_1 є припиненою. Між тим, зауважила, що згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_5 з моменту укладення кредитного договору в 2008 році, жодного разу не сплатила кошти за його користування у передбачені строки, при цьому кредитор звернувся до суду з позовом до позичальника лише в 2013 році, отже порука є припиненою. Крім того, наводила приклади судової практики з аналогічною позицією Верховного Суду України, викладеною в його рішеннях.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 22.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0307/0508/71-099, згідно умов якого банк надав ОСОБА_4 грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 22000,00 доларів США на строк з 22.05.2008 року по 21.05.2023 року включно із сплатою 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом, які ОСОБА_4 зобовязалась сплачувати згідно графіка погашення кредиту (а.с.5-8, 9-10).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_4, 24.11.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №0307/0508/71-099-Р-1 згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами (а.с.14).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не виконувала належним чином умов кредитного договору, станом на 01.06.2014 року утворилась заборгованість: за кредитом 20902,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 246120,99 грн., по відсотках 14128,48 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 166362,81 грн. та пеня за останні 12 місяців 4758,01 долар США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 56025,55 грн. (а.с.35-37).

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, згідно якого банк відступив фактору права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених в реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку (а.с.17-18).

28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення (а.с.19-27).

Відмовляючи в задоволенні вимог зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи зустрічного позову про не встановлення договором строків припинення дії поруки не відповідають дійсності та не узгоджуються із нормами ч. 1 та 4 ст.559 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 11 ЦК України зобов'язання виникають, в тому числі, на підставі договорів.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст 554 ЦК України Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, в розумінні зазначених норм, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Отже, у звязку з тим, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно вимог якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (ст. 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові у цивільній справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року.

Як встановлено колегією суду та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, у звязку з порушенням позичальником кредитних коштів ОСОБА_4 умов кредитного договору, в березні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи надсилало на її адресу вимогу щодо дострокового повернення кредиту протягом 30-ти днів з моменту надсилання цієї вимоги. Таким чином, позивачем було змінено строк виконання договору. При цьому з вимогою про стягнення заборгованості з поручителя протягом встановлених ч. 4 ст. 559 ЦК України шести місяців ТОВ «Кредитні ініціативи не звернулось, у звязку із чим порука вважається припиненою та, відповідно, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

В іншій частині рішення суду не оскаржене, тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не переглядається судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно визначився із спірними правовідносинами, порушив вимоги матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, повинно бути скасоване з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання договору поруки припиненимзадовольнити.

Визнати припиненим договір поруки № 0307/0508/71-099-Р-1 від 24 листопада 2008 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк».

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_6