АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/731/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівСіренка Ю. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріКолеснику Я. В.

з участю ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7, ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_6 з звернулася з позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що від шлюбу з ОСОБА_8 мають спільну дитину: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого ОСОБА_8 повинен був сплачувати аліменти на підставі виконавчого листа, що виданий відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.04.2006 року, на користь позивачки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 травня 2006 року і до повноліття дитини.

Проте ОСОБА_8 аліментів регулярно не платив. 31 березня 2015 року ОСОБА_6 отримала постанову державного виконавця від 05.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження. Згідно з довідкою-розрахунком, виданою старшим державним виконавцем відділу ДВС Золотоніського МРУЮ заборгованість ОСОБА_8 станом на 28.11.2012 року становить 14 932,13 грн.

Позивач зазначає, що за період з травня 2007 року по 31 березня 2015 року ОСОБА_8 на утримання сина сплатив аліменти на суму 4 120,00 грн.

За період з серпня 2012 року по 31 березня 2015 року сплати на утримання сина не відбувалися.

Керуючись ч. 1 ст. 196 СК України та п. 22 постанови Пленуму ВСУ України від 15 травня 2006 року № 3, ОСОБА_6 самостійно здійснила розрахунок заборгованості по сплаті пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення платежу, яка в період з 28 листопада 2012 року по 31 березня 2015 року становить 127 072,42 грн.

ОСОБА_6 просила суд:

- стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 заборгованість по аліментам на утримання сина ОСОБА_10 в сумі 14 932,13 грн.;

- стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_10 в сумі 127 072,42 грн.;

- стягнути з ОСОБА_8 всі судові витрати.

З урахуванням збільшення періоду за який була затримка та того, що відповідачем було здійснено сплату частини коштів по заборгованості в добровільному порядку, під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_6 подала заяву, якою змінила позовні вимоги, здійснивши новий розрахунок розміру пені в бік її збільшення і одночасно зменшивши розмір заборгованості по аліментам, та просила:

- стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 заборгованості по аліментам на утримання сина - ОСОБА_10 в сумі 10 932,13 грн.

- стягнути з ОСОБА_8 а користь ОСОБА_6 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_10 в сумі 140 941,51 грн.;

- стягнути з ОСОБА_8 всі судові витрати.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції у частині відмови суду в стягненні з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, у лютому 2016 року ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу .

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги тим, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_8 ухилявся від сплати аліментів і вона отримувала допомогу від держави, а сам ОСОБА_8 притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 144 КК України (1960 року). А при ухваленні рішення суд не вірно застосував норми права та не врахував правові позиції Верховного Суду України щодо застосування норм права, які регулюють питання стягнення пені за несплату аліментів. І, відповідно, суд невірно визначив розмір пені за несплату аліментів відповідачем та безпідставно і необґрунтовано надав перевагу розрахункам пені, що були здійснені відповідачем і ухваленим рішенням фактично зменшив розмір пені за сплату аліментів, хоча законних підстав для цього не вбачалося.

ОСОБА_6 просила скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_10 в сумі 138 471,84 грн.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого листа, який виданий відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.04.2006 року, з відповідача на користь позивачки з ОСОБА_8 стягувалися аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 травня 2006 року і до повноліття дитини ОСОБА_10 який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року /а.с. 5/.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 05 лютого 2015 року виконавче провадження по даному виконавчому листу було закінчено у зв'язку з набуттям повноліття ОСОБА_12 /а.с. 8/.

Згідно довідки-рахунку б/н та без дати, виданої старшим держаним виконавцем ВДВС Золотоніського МРУЮ Ковтун М.Ю., вбачається що ОСОБА_8 нерегулярно сплачував аліменти з травня 2006 року по листопад 2012 року, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість станом на 28 листопада 2012 року у сумі 14 932,13 грн. /а.с.9/.

Однак у ході розгляду даної справи судом першої інстанції, розмір заборгованості, яка утворилася у ОСОБА_8 по сплаті аліментів, був уточнений, оскільки було встановлено, що державним виконавцем при видачі довідки та позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості, не враховано частини сум, що були сплачені ОСОБА_14, а також за рахунок добровільної сплати відповідачем в рахунок погашення його заборгованості та пені за несплату аліментів, коштів, на загальну суму 5 700 грн.: чек від 01.10.2014 року (600,00 грн.), два чеки від 19.12.2014 року (1 200,00 грн.), чеки від 23.04.2015 (200,00 грн.), від 19.03.2015 року (300,00 грн.), від 04.06.2015 року (300,00 грн.) /а.с. 37-38/, від 04.08.2015 року (1 000,00 грн.), від 14.09.2015 року (500,00 грн.), від 14.08.2015 року (500,00 грн.), від 15.09.2015 року (200,00 грн.) /а.с. 54-57/, від 02.10.2015 року (500,00 грн.) /а.с. 63/, від 16.12.2015 року (400,00 грн.) /а.с. 94/.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка-рахунок № 1256 від 30 листопада 2015 року, видана державним виконавцем ВДВС Золотоніського МРУЮ Денисенком А.В., про те, що заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_8 на користь ОСОБА_16 станом на 28 листопада 2012 року складає 2 330,33 грн. /а.с. 88/.

З даними підрахунками погодилися сторони, і зокрема позивач ОСОБА_6, яка не заперечувала як розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на час винесення постанови про закриття провадження в сумі саме 2 330,33 грн., так і розмір коштів, який був нею отриманий від ОСОБА_8 в рахунок погашення ним заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів в сумі 5 700 грн. Ця обставина відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

ОСОБА_6 погодилася з висновками суду першої інстанції, який встановивши, що розмір заборгованості по сплаті аліментів в сумі 2 330,33 грн. був добровільно погашений відповідачем, відмовив в задоволенні позовних вимог, і в цій частині позивач рішення суду не оскаржувала.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядаючи апеляційну скаргу в межах доводів, що в ній наведені та вимог, заявлених у суді першої інстанції, тобто в частині правильності ухвалення рішення суду щодо вимог про стягнення з ОСОБА_8 пені за прострочення сплати аліментів, - було встановлено, що відповідач дійсно допустив прострочення зі сплати аліментів за період, що вказала позивач у позовній заяві /а.с.1-2, 72-73/: з травня 2006 року по березень 2009 року, оскільки протягом цього періоду або не сплачував аліменти взагалі, або сплачував їх частинами, але не в повному обсязі. Що доводиться даними виконавчого провадження і було визнано відповідачем, тому дана обставина не підлягає доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України.

Але у поданому розрахунку ОСОБА_17 невірно визначила розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача, оскільки нараховувала пеню не за місяць в якому була допущена несплата, а за період з місяця несплати до звернення з позовом у суд, та , нараховуючи пеню на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів , додавала суму заборгованості за аліментами за попередні місяці до заборгованості за наступні місяці /а.с.72-73/, що не відповідає нормам ст.196 СК України, якою врегульовано підстави і порядок нарахування пені за несплату аліментів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)

Тому суд першої інстанції правомірно відхилив надані ОСОБА_6 розрахунки за якими розмір пені складає 140 941,51 грн. /а.с.72-73/ та виходив з розрахунків, що були надані стороною відповідача - у сумі 1 723 грн. 57 коп./а.с.95/, який обрахував розмір пені, виходячи з зазначених норм. Що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладених у постановах від 01.10.2014р. №6-149, № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року.

Тому, встановивши вказані вище обставини, суд правильно оцінив надані сторони докази та враховуючи, що сума заборгованості по аліментам і належної до сплати пені за прострочення по сплаті аліментів (2 330,33 грн. + 1 723 грн. 57коп.=4 053,90 грн.) перевищує розмір виплат, які були здійснені відповідачем в добровільному порядку ( 5700грн.) , суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, оскільки дана заборгованість була виплачена відповідачем.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року - відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :