АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 з тих підстав, що укладений між позивачем та ПАТ « Дельта Банк» договір банківського вкладу є нікчемним правочином, суд не врахував, що договір банківського вкладу (депозиту) від 10 лютого 2015 року було укладено між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» до введення в банк тимчасової адміністрації. При ухваленні рішення судом безпідставно не прийнято до уваги укладену між сторонами додаткову угоду № 1 до договору банківського вкладу (депозиту) від 10 лютого 2015 року, за умовами якої передбачено можливість зарахування на депозитний рахунок вкладника грошових коштів з будь-якого відкритого в банку поточного рахунку фізичної особи - резидента. Крім того, відповідно до положень вказаної додаткової угоди, між сторонами було досягнуто домовленості, що на укладений між ними договір не розповсюджує свою дію пункт 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», який забороняє зарахування на депозитний рахунок вкладника грошових коштів від третьої особи. Зазначає, що під час укладання договору банківського вкладу (депозиту) від 10 лютого 2015 року з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 ознайомлено не було. За таких обставин, вважає, що суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення, яким позбавив позивача права власності на належні їй кошти.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3ОСОБА_4 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кратенко Юлія Олександрівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.02.2015 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір №002-28547-100215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США. Предметом договору є сума вкладу у розмірі 6 500,00 доларів США, що залучається на строк по 09.08.2015 року, включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» з 03.03.2015 року розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова В.В.

В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №181 від 02.10.2015 року розпочата процедура ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 05.10.2015 року та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Кадирова В.В. строком на два роки з 05.10.2015 р. по 04.10.2017 р., включно.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

23.09.2015 року позивачу ОСОБА_3 було надіслано повідомлення №8821/2976 від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) з щомісячною виплатою відсотків №002-28547-100215 від 10.02.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3, на підставі положень п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач ОСОБА_3, не погоджуючись з даним повідомленням, звернулася до суду з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення суми банківського вкладу в розмірі 6 500,00 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом 148 720,00 грн., зазначаючи, що як вкладник за договором банківського вкладу (депозиту), строк дії якого закінчився, має право на отримання своїх коштів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, суд першої інстанції враховував пояснення представника відповідача щодо того, що комісією банку з перевірки правочинів (договорів) виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені між банком та фізичними особами-клієнтами банку після 16.01.2015 року включно, зокрема в договорі №002-28547-100215 від 10.02.2015 року, укладеному з позивачем. Комісія вважала, що дії певних фізичних осіб щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», були зумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунках клієнтів-ініціаторів операцій на момент здійснення операції перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом, і, відповідно, з огляду на незадовільний стан платіжної дисципліни банку, для таких клієнтів існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та реалізації його майна. За таких обставин, вказані фізичні особи-платники ініціювали перерахування з власних поточних та вкладних рахунків на вклади (депозити) певної кількості інших фізичних осіб грошових коштів у розмірі, що є необхідним для подальшого відшкодування коштів Фондом ініціатору переказу та/або отримувачу переказу. Клієнти-ініціатори перерахування коштів, з огляду на наявність на власних рахунках залишків коштів, були кредиторами банку за відповідними договорами банківських вкладів та/або договорами банківських рахунків. При цьому в період дії постанови Національного банку України № 692 від 30.10.2014 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних» банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків. Оскільки суд дійшов висновку, що на відкритий позивачем ОСОБА_3 депозитний рахунок надійшли кошти у валюті - долари США шляхом так званого «дроблення» великого депозиту іншого клієнта банку, а саме фізичної особи ОСОБА_9, вказане свідчить про те, що ці операції не передбачали фактичного переміщення «реальних» грошових коштів, та здійснювались за рахунок внутрішньобанківських проводок, що дає підстави для висновку про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання клієнтами банку сум, що перевищують суми гарантованого відшкодування за проведеними операціями, а отже, про їх нікчемність. Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції також враховував, що Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», зокрема п. 5.11, на момент укладення договору між сторонами не допускалося зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи.

В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №181 від 02.10.2015 року розпочата процедура ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 05.10.2015 року та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Кадирова В.В. строком на два роки з 05.10.2015 р. по 04.10.2017 р., включно.

30 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення суми банківського вкладу в розмірі 6 500 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом 148 720,00 грн., зазначаючи, що як вкладник за договором банківського вкладу (депозиту), строк дії якого закінчився, має право на отримання своїх коштів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, суд першої інстанції виходив з того, що комісією банку з перевірки правочинів (договорів) виявлено наявність ознак нікчемності договору №002-28547-100215 від 10.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», оскільки на відкритий позивачем депозитний рахунок надійшли грошові кошти у доларах США шляхом так званого «дроблення» великого депозиту іншого клієнта банку, а саме фізичної особи ОСОБА_9. У зв'язку з чим, суд 1-ї інстанції прийшов до висновку, що операції ОСОБА_3 по депозитному рахунку не передбачали фактичного переміщення «реальних» грошових коштів, та здійснювались за рахунок внутрішньобанківських проводок, що дає підстави вважати штучним та фіктивним створення правових підстав для отримання клієнтами банку сум, що перевищують суми гарантованого відшкодування за проведеними операціями, а отже їх нікчемність.

Проте, з такими висновками суду 1-ї інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з наступних підстав.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту договору банківського вкладу «Найкращий від Миколая» за №002-28547-100215 від 10.02.2015 року вбачається, що в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договорів, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо його укладання на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 даного Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Проте, суд 1-ї інстанції вказані положення закону не врахував та не звернув уваги на те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №181 від 02.10.2015 року в Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» розпочату процедуру ліквідації банку.

У зв'язку з чим, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто, фактично позбавлене права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі, здійснювати будь-які перерахування з рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_3.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, погоджуючись з доводами Уповноваженої особи Фонду, прийшов до безпідставного висновку про нікчемність правочину, укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», з огляду на наступне.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ст. 204 ЦК України дійсність правочину презюмується.

Частиною 2 статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 1059 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Зі змісту договору банківського вкладу «Найкращий від Миколая» за №002-28547-100215 від 10.02.2015 року вбачається, що він складений у письмовій формі, зміст даного правочину не суперечить вимогам чинного на той час законодавства.

У зв'язку з чим, правових підстав вважати договір банківського вкладу «Найкращий від Миколая» за №002-28547-100215 від 10.02.2015 року є нікчемним, оскільки сторонами не додержано письмової форми правочину, немає.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при кваліфікації правочину за ст.228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

В силу вимог ч.2 ст.59 ЦПК України обставинисправи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір банківського вкладу «Найкращий від Миколая» за №002-28547-100215 від 10.02.2015 року спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також держави, як і не надано вироку суду, постановленого у кримінальній справі, яким позивача визнано винним у скоєнні злочину, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави внаслідок укладення вказаного договору.

У зв'язку з чим, правових підстав вважати договір банківського вкладу «Найкращий від Миколая» за №002-28547-100215 від 10.02.2015 року таким, що порушує публічний порядок та, в силу вимог ст..228 ЦК України є нікчемним, немає.

Крім того, на правовідносини, які виникли між сторонами у справі, не поширюється п.2 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки банком не надано доказів, які свідчать про те, що сам факт укладення договору з ОСОБА_3призвів до неплатоспроможності банку. Відповідач не зазначив, виконання яких зобов'язань стало неможливим внаслідок укладення такого правочину, не вказав кредиторів, перед якими виконання зобов'язань стало неможливим, а також не зазначив і не довів причинно-наслідкового зв'язку між виникненням обов'язку перед ОСОБА_3 і неможливістю виконання зобов'язань перед іншими кредиторами.

Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» також, не надано доказів на підтвердження того, що факт укладення договору з ОСОБА_3призвів до надання переваг або пільг позивачу перед іншими клієнтами банку, адже остання не є кредитором банку, а є вкладником та має право на відшкодування свого вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а умови укладеного договору банківського вкладу та банківського рахунку не передбачають переваг для неї.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до спірних правовідносин положень п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», немає.

Підсумовуючи наведене, колегія судді приходить до висновку, що оскільки письмова форма договору банківського вкладу дотримана сторонами; за договором про відкриття банківського рахунку та депозитним договором саме банк отримав кошти від вкладника, а не уклав договір, внаслідок чого став неплатоспроможним; доказів того, що умови договору про відкриття банківського рахунку та депозитного договору, які укладені з ОСОБА_3, передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання їй переваг (пільг), прямо не встановлених для неї законодавством чи внутрішніми документами банку, позивач не надав, правових підстав вважати договір банківського вкладу «Найкращий від Миколая» за №002-28547-100215 від 10.02.2015 року укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», нікчемним правочином, немає.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу у зв»зку з тим, що 02.03.2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних та в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію, 02.10.2015 року в Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» розпочату процедуру ліквідації банку. У зв'язку з чим, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто, фактично позбавлене права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі, здійснювати будь-які перерахування з рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 1058, 1074 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: