Справа № 182/958/16-ц
Провадження № 2/0182/1823/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.03.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_4 в місті Горлівка Микитівського району Донецької області. При житті останній заповіту не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з:

- земельної ділянки, площею 6.000 га., розташованої на території Новобахмутівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, яка належала ОСОБА_4, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 25.05.2005 року;

- земельної ділянки, площею 5.900 га., розташованої на території Новобахмутівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, яка належала ОСОБА_4, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 27.06.2006 року.

Звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в м.Горлівка Донецької області він не мав можливості по причині бойових дій на вказаній території, яка входить в зону проведення АТО. Згідно ст.1221 ЦК України, в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Відповідно до ст.9, 11-1 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців тощо. В передбачений законодавством строк він звернувся до державного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_4, але отримав відмову від нотаріуса у наданні йому свідоцтва про право власності на спадщину, так як спадкоємці повинні надати до нотаріальної контори довідку з місяця реєстрації спадкодавця, яка підтверджує місце відкриття спадщини (довідка видана неіснуючою Донецькою народною республікою). Крім того, в прізвищах його батька та його є різниця в одній букві, а саме: у батька прізвище - „ОСОБА_4", а у нього та його рідних брата та сестри - „ОСОБА_4". В їх свідоцтвах про народження прізвище батька записано вірно на російській мові „ОСОБА_4". Той факт, що ОСОБА_4 є його батьком можуть підтвердити свідки. Крім того, в якості доказів надає сімейні фотокартки та листування з батьками. Спадкоємцями після смерті його батька ОСОБА_4 є він - його син ОСОБА_1, його рідна сестра ОСОБА_2 та його рідний брат ОСОБА_3, які відмовились від прийняття зазначеної спадщини на його користь. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст.1217 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно ч.1, ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її, якщо протягом 6-ти місяців не заявив про відмову від неї. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вважає, що є всі підстави для задоволення його позовних вимог, оскільки він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті його батька ОСОБА_4, спадщину прийняв відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, але спадщина у нотаріальному порядку не оформлена в зв'язку з відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Визнати за ним право власності на спадкове майно можливо лише у судовому порядку, тому вимушений звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив його задовольнити. Суду пояснив, що про помилку в прізвищі дізнався давно, але якось воно не було потрібно, то й нічого не змінював. А зараз необхідно оформити землі, які залишились їм у спадок, а невідповідність у прізвищі батька та його не дає йому можливості це зробити. Його брат та сестра проживають на території, де українські закони не діють, і не можуть там оформити спадок після смерті батька, а виїжджати на територію України для оформлення спадку їм не дозволяє здоров"я. Тому на сімейній раді вони вирішили, що спадок у вигляді земельних ділянок, що залишились після смерті їх батька, оформить на себе він. Оскільки помилка в прізвищі не надає йому можливості зробити це через нотаріуса, а, крім того, для нотаріального оформлення спадку, не має сили довідка з ДНР, вимушений оформляти спадок через суд. Бо іншого виходу немає.

Відповідачі в судове засідання не прибули, надали до суду заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.48-56).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд приходить до наступного.

Згідно ст.1221 ЦК України, в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Відповідно до ст.9, 11-1 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців тощо.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно з ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її, якщо протягом 6-ти місяців не заявив про відмову від неї.

Відповідно роз"яснення Пленуму Верховного Суду України в Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача ОСОБА_4 в місті Горлівка Микитівського району Донецької області (а.с.6). При житті спадкодавець заповіту не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з:

- земельної ділянки, площею 6.000 га., розташованої на території Новобахмутівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, яка належала ОСОБА_4, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 25.05.2005 року (а.с.18);

- земельної ділянки, площею 5.900 га., розташованої на території Новобахмутівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, яка належала ОСОБА_4, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 27.06.2006 року (а.с.17).

Звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в м.Горлівка Донецької області позивач не мав можливості по причині бойових дій на вказаній території, яка входить в зону проведення АТО. В передбачений законодавством строк позивач звернувся до державного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, але отримав відмову від нотаріуса у наданні йому свідоцтва про право власності на спадщину, так як спадкоємці повинні надати до нотаріальної контори довідку з місяця реєстрації спадкодавця, яка підтверджує місце відкриття спадщини (довідка видана неіснуючою Донецькою народною республікою) (а.с.10-11, 27). Крім того, в прізвищах батька позивача та його самого є різниця в одній букві, а саме: у спадкодавця прізвище записано як „ОСОБА_4" (а.с.6, 8-9, 12), а у позивача та відповідачів - рідних брата та сестри позивача - „ОСОБА_4" (а.с.13, 50, 54). В свідоцтвах про народження сторін прізвище батька записано вірно на російській мові „ОСОБА_4" (а.с.16, 50, 56). Спадкоємцями після смерті його батька ОСОБА_4 є позивач, його рідна сестра ОСОБА_2 та його рідний брат ОСОБА_3, які відмовились від прийняття зазначеної спадщини на користь позивача (а.с.45).

Крім того, факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем в судовому засіданні був доведений сімейними фото (а.с.28-29, 41-42) та листуванням позивача з батьками (а.с.30-34).

Крім того, факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем в судовому засіданні був підтверджений й показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Так, свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що з позивачем знайомий з 1976 року, зараз вони куми. Позивач хрестив його молодшого сина. З батьком позивача спілкувався двічі. Звали батька позивача дядько ОСОБА_4. Перший раз батько позивача приїздив до сина - позивача по справі - з села в Донецькій області, де проживав все своє життя, коли вони ще були молоді. А потім ще раз трохи пізніше. Він з ним спілкувався, але до нього в гості не їздив. Зараз батько в кума помер. ОСОБА_1 їздив до нього на похорон. Йому позивач після похорон розповідав, що після смерті батька залишилась земля і йому треба її оформити на себе, бо брат та сестра відмовились від спадку. Про те, що у його кума в прізвищі допущена помилка і прізвища його та його батька різняться дізнався від позивача.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він співробітник позивача. Знає його з 1976 року. Кілька разів бував у того на днях народження, якихось святах тощо. В 1994 - 1995 року він їздив торгувати на Донецький ринок. Позивач кілька разів просив його передати передачку своїм батькам. Вперше, коли він торгував в Донецьку, позивач знаходився в селі у батьків і приїхав до нього на ринок, разом вони поїхали в село до батьків позивача, позивач показав йому дорогу. А потім кілька разів він, приїхавши торгувати в Донецьк на ринок, вже сам відвозив передачки в село до батьків позивача і звідти возив гостинці від батьків позивача - позивачу. Батьки позивача передавали йому то картоплю, то пів кабана. Про невідповідність в прізвищі позивача та його батька не знав.

Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_4, спадщину прийняв відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, але спадщина у нотаріальному порядку не оформлена в зв'язку з відмовою у вчиненні нотаріальних дій.

Враховуючи викладене та керуючись ст.3, 5, 7, 119, 120 ЦПК України, ст.1216, 1220, 1221, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст.9, 11-1 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, визнавши ОСОБА_1 сином ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 6.000 га., розташовану на території Новобахмутівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 5.900 га., розташовану на території Новобахмутівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал