Справа № 464/8886/15 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/2762/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Монастирецького Д.І., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 727,50 грн., щомісячно, починаючи з 02 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів стягуваний у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Вирішено питання стягнення судового збору в дохід держави.

ОСОБА_2 рішення оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду обставинам справи та неповно зясував обставини, що мають значення для справи та постановив стягнути кошти з моменту предявлення позову, а не з моменту коли вона з відповідачем перестали проживати разом. Вказує, що вона як мати є єдиний утримувач дитини, займається її лікуванням, підготовкою до школи та закінчення дошкільного навчального закладу, організацією її протягом літа та відпочинком. Вважає, що відповідач приховує свої доходи шляхом замовчування від неї та суду про отримання коштів у сумі 77 000 грн., що розцінюється нею як навмисні дії (бездіяльність), вчинені відповідачем свідомо з бажанням ухилитися від виконання обовязків щодо утримання дитини. Також звертає увагу, що відповідач не брав і не приймає участі у розвитку дитини, не цікавиться її життям, досягненнями та здоровям.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2016 року змінити. Стягнути кошти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати іх із ОСОБА_3, у твердій грошовій сумі - 2000 грн. щомісяця, починаючи з листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути кошти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути їх із ОСОБА_3, у твердій грошовій сумі - 30 000 грн. одноразово. Зобовязати відповідача брати участь в утриманні дитини в натуральній формі шляхом надання засобів особистої гігієни в періодичність 1 раз на 3 місяці за потребою дитини. Стягнути з ОСОБА_3 кошти на додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 враховуючи її розвиток, періодичні рекомендації лікаря у вигляді додаткових витрат на санаторне лікування, канікули, літні табори, що мають передбачувані витрати, у твердій грошовій сумі 1 000 грн. щоквартально і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 подала суду заяву, у якій просить розглядати її апеляційну скаргу без її участі. (а.с. 135)

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 134), про причини неявки суд не повідомив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, яка визначається судом.

Пунктами 1,3 ч.1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 районний суд врахував вік, стан здоровя, матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, а також те, що стягнення за виконавчими листами з відповідача не проводиться, у нього задовільній стан здоров'я, інших утриманців він немає, дитина сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, та стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 725, 50 грн. щомісячно, починаючи з 02 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 06 червня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування сторін у шлюбі у них народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 06 червня 2008 року. При розірванні шлюбі змінено ОСОБА_5 її прізвище на дошлюбне «Дацко». (а.с. 3)

Встановлено, що сторони проживають окремо, а неповнолітня донька - ОСОБА_4 проживає з матірю.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 з 15.07.2008 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець (а.с. 39-41)

Покликання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що районний суд помилково вирішив стягувати аліменти з моменту предявлення позову, а не з моменту коли вона з відповідачем перестали проживати разом, колегія суддів не бере до уваги виходячи із наступного.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Матеріалами справи встановлено, що з 27.07.2015р. ОСОБА_3 здійснював перерахунок коштів у розмірі 503, 00 грн., 11.08.2015р. 498, 00 грн., 05.09.2015р. - 998, 00 грн., 19.10.2015р. - 498, 00 грн., 16.11.2015р. - 548, 00 грн. на рахунок ОСОБА_4, що підтверджується квитанціями (а.с. 25), та купляв одяг для дитини, що підтверджується товарним чеком від 26 вересня 2015 року на суму 1050, 00 грн. (а.с. 26).

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставним покликання ОСОБА_2 на те, що аліменти слід стягнути за минулий час, починаючи з листопада 2014 року, оскільки долученими відповідачем до матеріалів справи доказами підтверджено, що до звернення позивачки до суду з даним позовом ОСОБА_3 не ухилявся від сплати коштів на утримання дитини.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що відповідач приховує свої доходи шляхом замовчування від неї та суду про отримання коштів у сумі 77 000 грн., що розцінюється нею як навмисні дії (бездіяльність), вчинені відповідачем свідомо з бажанням ухилитися від виконання обовязків щодо утримання дитини, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені належними доказами.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Районний суд правильно застосував положення ст.ст. 180-182 СК України та дійшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дослідивши докази у справі та надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст.ст. 10,60, 212 ЦПК, визначаючи стягувати аліменти у твердій грошовій сумі 727 грн. 50 коп., щомісячно, обґрунтовано виходив із засад справедливості, розумності та керувався ч.1 ст. 184 СК України, урахувавши матеріальне становище відповідача, а також обставини, що ОСОБА_3 має нестабільний дохід.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з вимогами ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді Д.І. Монатирецький

ОСОБА_6