У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ГончараВ. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіку та піклування Амур - Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення з нього на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі ј частини усіх видів доходу відповідача.

Посилалась на те, що відповідач ухиляється від виховання та матеріального утримання дитини.

Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2015 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 березня 2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2015 року в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав скасовано та ухвалено в цій частин нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині вирішення позову про позбавлення батьківських прав просить скасувати та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 відповідно до приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд правильно виходив із недоведеності позивачем факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по виховуванню дитини.

Доводи касаційної скарги про неналежну апеляційним судом оцінку наданих позивачем доказів на підтвердження ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у суді і висновки з цього приводу, зроблені апеляційним судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про позбавлення батьківських прав ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення аліментів не переглядалося в апеляційному порядку.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про позбавлення батьківських прав без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року в частині вирішення спору про позбавлення батьківських прав залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

О.П. Касьян