У х в а л а

ІМенем УКраїни

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_6, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом. Зазначали, що 12 липня 2014 року на перехресті вул. Пожарського - проспекту Косіора у м. Харкові ОСОБА_6, керуючи транспортним засобом «Volkswagen», д. р. н. НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_5, не вибрав безпечної швидкості руху, здійснив наїзд на перешкоду, після чого скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda», д. р. н. НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, який рухався по зустрічній смузі. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 6 серпня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Внаслідок ДТП автомобіль «Skoda», д. р. н. НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, згідно аварійного сертифікату від 17 серпня 2014 року вартість відновлювального ремонту складає 55 983 грн 10 коп. Відповідальність за шкоду, заподіяну автомобілем «Volkswagen», д. р. н. НОМЕР_1, застрахована ПрАТ «СК «ВУСО». Після подання до страхової компанії заяви про виплату страхового відшкодування, остання сплатила 46 652 грн 58 коп. Страхове відшкодування сплачено несвоєчасно та не в повному розмірі. Висновком експертного автотоварознавчого дослідження ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса від 17 листопада 2014 року визначено, що розмір матеріальної шкоди складає 58 938 грн 95 коп. Вважали, що різниця між визначеним відшкодуванням та розміром матеріальної шкоди, а також пеня за несвоєчасність його сплати, витрати на технічний огляд автомобіля, у межах ліміту відповідальності підлягають стягненню на користь ОСОБА_3 із страхової компанії, а з ОСОБА_6, ОСОБА_5 кошти на відшкодування матеріальної шкоди в сумі, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 з останніх просили стягнути понесені ним витрати на їх виклик для огляду автомобіля і проведення експертного дослідження, а із страхової компанії кошти на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі 383 грн 45 коп., додаткові витрати за аварійного комісара 324 грн., а на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 2 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 41 787 грн 48 коп., 2500 грн моральної шкоди і 649 судового збору, а на користь ОСОБА_4 1 040 грн 56 грн. додаткових витрат і 2 500 грн витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 48 грн 22 коп. судового збору. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 55 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено суму стягненої пені з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_3 з 383 грн 45 коп. до 319 грн 45 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» додаткових витрат за аварійного комісара, відшкодування моральної шкоди та про стягнення з ОСОБА_6 2 500 грн. витрат на правову допомогу відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_6, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення у частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 41 787 грн 48 коп., 2500 грн моральної шкоди та у частині стягнення на користь ОСОБА_4 1040 грн 56 коп. додаткових витрат скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В апеляційній скарзі на ухвалене судом першої інстанції рішення ОСОБА_6 зазначав про не законність стягнення з нього додаткових витрат, які поніс ОСОБА_4 на оплату телеграми у розмірі 154 грн 96 коп. та проведення експертного дослідження у розмірі 885 грн 60 коп.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний зазначити мотиви відхилення доводів апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України не перевірив доводів апеляційної скарги в цій частині, мотивів їх відхилення не навів, не врахував, що доказів, які б свідчили про завдання ОСОБА_4 шкоди, пошкодженням належного ОСОБА_4 автомобіля, не подано, у зв'язку з чим не перевірив, чим була викликана сплата ним коштів за телеграму і експертне дослідження та які права позивача були порушені відповідачем.

З огляду на викладене, рішення апеляційного суду у частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат у розмірі 1040 грн 58 коп. не може бути залишене в силі і підлягає скасуванню, а справа направленню в цій частині на новий розгляд до цього суду, оскільки порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або особою винною у ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок по відшкодуванню шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди, суди правильно виходили із того, що він зобов'язаний відшкодувати різницю між шкодою, обов'язок по відшкодуванню якої лежить на страховій компанії, та розміром необхідних для проведення відновлювального ремонту коштів.

Доказів про те, що вартість ремонту автомобіля зросла з часу виплати страхового відшкодування страховою компанією 24 жовтня 2014 року і на час визначення вартості деталей у висновку експерта станом на 1 листопада 2014 року, не подано.

Що ж стосується вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_6 коштів на відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів також не вбачає підстав для скасування рішення апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Встановивши, що ОСОБА_3 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, як власнику автомобіля, було завдано моральну шкоду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення коштів на її відшкодування в розмірі 2500 грн лише з ОСОБА_6 з урахуванням обставин, за яких її завдано, та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення її із ПрАТ «СК «ВУСО».

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги ОСОБА_6 щодо неправильного вирішення спору у частині стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди підлягають відхиленню.

Залишаючи без змін рішення в цій частині колегія суддів виходить з положень ст. 335 ЦПК України згідно якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

В частині вирішення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, рішення не оскаржуюються, тому суд касаційної інстанції їх законність не перевіряє.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року у частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат у розмірі 1040 грн 56 коп. скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до цього суду.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук