АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1926/16 Справа № 187/830/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Іщенко І. М. Доповідач - Кочкова Н.О.
Категорія
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ
Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І., Повєткіна В.В.,

при секретарі Хлус Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Єлизаветівська сільська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року та додаткове рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 рудня 2015 року, -
В С Т А Н О В И В:
У червні 2015 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що у військовій частині НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 була отримана за ордером № 03 від 23.08.2005 року службова квартира житловою площею 26,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 на склад сім`ї із 3-х осіб. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради № 822 від 17.11.2006 року вказана квартира була виключена із числа службових та залишилась за наймачем ОСОБА_1 , проте відповідача було знов включено до списку осіб, які потребують покращення житлових умов, так як до складу сім`ї відповідача було включено матір його дружини і станом на 01.01.2009 року він перебував на черзі за № 127, а станом на 01.01.2010 року - за № 121. 30.07.2010 року ОСОБА_1 отримав ордер № 28 на отримання службового житла, розташованого в АДРЕСА_2 , житловою площею 42,7 кв.м. на чотирьох членів сім`ї, при цьому займав попереднє місце проживання у АДРЕСА_3 . На теперішній час ОСОБА_1 звільнений з лав Збройних сил України, утримує дві квартири і ігнорує вимогу добровільно виписатись із службової квартири АДРЕСА_4 , яка належить державі в особі Міністерства оборони. Посилаючись на ст. 124 ЖК УРСР, та наказ Міністра оборони №737 від 31.11.2011 року, позивач просив визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, знявши їх із реєстрації (а.с.1-3).
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області 23 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим в АДРЕСА_5 , знявши їх із реєстрації (а.с.84-87). Додатковим рішенням цього ж суду від 25 грудня 2015 року визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим в АДРЕСА_2 , знявши їх із реєстрації (а.с.91-92)
В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду від 23 грудня 2015 року та додаткового рішення від 25 грудня 2015 року та просить ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.94-103).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. З Постанови Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», п. 3.14 наказу Міністра оборони №737 від 30.11.2011р та виходив з того, що відповідачі мають постійне місце проживання у м. Дніпропетровську.
Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач у позовній заяві посилався на ст. 124 ЖК України, яка встановлює, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Тобто, вказана норма права не регулює правовідносини щодо визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, про що просив позивач. Крім того, в обґрунтування позову позивач посилався на те, що службова квартира отримана ОСОБА_1 неправомірно, і не викладав обставин, які свідчать про не проживання відповідачів у спірній квартирі. У порушення ч.4 ст. 10 ЦПК України суд 1 інстанції не роз`яснив позивачу право на уточнення позовних вимог та наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, і розглянув позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, з посиланням на ст. 124 ЖК України, яка не регулює дані правовідносини. Апеляційний суд відповідно до ст. 303, 304, 307 ЦПК України позбавлений можливості усунути зазначене порушення.

За таких обставин рішення суду слід скасувати згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України (судом 1 інстанції застосовано закон, який не підлягав застосуванню), з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

У зв`язку із скасуванням рішення суду від 23 грудня 2015 року, підлягає скасуванню і додаткове рішення від 25 рудня 2015 року.
Керуючись ст.307, п.4.ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційний суд,-
В И Р І Ш И В:
Апеляційну представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 25 рудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.
Судді: