Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду від 27 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на обєкт інвестування,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Рівненського міського суду від 27 січня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_2 право власності на обєкти нерухомого майна: житлову квартиру №5 загальною площею 75,2 кв.м, розташовану в будинку №113 по вул. Дубенська в м.Рівне, житлову квартиру №6 загальною площею 105,9 кв.м., розташовану в будинку №113 по вул. Дубенська в м.Рівне. Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати в сумі 3637,60 грн.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі Рівненська міська рада покликалася на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що 04 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Інвестиційний договір будівництва обєкта нерухомості. За умовами даного договору відповідач зобовязався передати у власність позивачу до 05.10.2014 року житлову квартиру №5 загальною площею 75,42 м.кв. в будинку №113 по вул. Дубенській в м.Рівне і житлову квартиру № 6 загальною площею 106,46 м.кв. у тому ж будинку.

На виконання умов інвестиційного договору, позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в сумі 363760 грн. за отримання в пайову власність двох квартир, а відповідач зобовязувався протягом трьох робочих днів після завершення будівництва і введення в експлуатацію будинку передати ОСОБА_2, як інвестору, обєкт інвестування за актом приймання-передачі.

На час укладання сторонами договору про фінансування будівництва правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законом України «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року №1560-ХІІ. Однак, ні зазначеною нормою, ні нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений обєкт нерухомості на підставі судового рішення.

Доводила, що відповідно до ст.328, 329 та 331 ЦК України особа (фізична чи юридична), яка набула право на майно від іншої особи, є власником новоствореного нерухомого майна, як обєкта цивільного обороту лише в разі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в

________________________________________________________________________________________

Справа № 569/19192/14-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/427/2016 р. Суддя-доповідач ОСОБА_5

порядку, визначеному законодавством, новостворене нерухоме майно, а в разі необхідності його реєстрації, також майно, яке зареєстроване за цією особою, як нерухоме майно, в іншому випадку особа може передати іншій особі лише матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Водночас, як зазначалось в рішенні суду у відповідача відсутня первинна реєстрація нерухомого майна (споруди) за ним, а отже судом не встановлено належним чином обставини справи.

Стверджувала, що правочини, що тягнуть перехід права власності на обєкт нерухомості, водночас є підставою переходу права на землю, однак оформлення такого права здійснюється у встановленому порядку. Разом з тим, відповідно до довідки Управління Держгеокадастру у м.Рівному Рівненської області, земельна ділянка на вул. Дубенській, 113 в м.Рівне не перебуває ані у власності, ані в користуванні сторін по справі..

З цих підстав просила рішення Рівненського міського суду від 27 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Представник Рівненської міської ради ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники судового процесу у встановленому законом порядку, завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявився і причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 липня 2014 року ОСОБА_3 таОСОБА_2, уклали Інвестиційний договір будівництва обєкта нерухомості, за умовами якого відповідач зобовязався передати у власність позивачу житлову квартиру №5 загальною площею 75,42 м.кв. в будинку №113 по вул. Дубенській в м.Рівне і житлову квартиру № 6 загальною площею 106,46 м.кв. у тому ж будинку, а позивач зобов'язався здійснити фінансування реконструкції відповідачем будівлі по вул. Дубенській,113 в м. Рівне у малоповерховий багатоквартирний житловий будинок, що ним і було зроблено шляхом передачі відповідачу грошових коштів в сумі 363760 грн. (а.с. 10-14).

ОСОБА_2, сплативши вартість установлену інвестиційним договором, виконав свої грошові зобов'язання за ним, однак у нього право власності на спірну квартиру не виникло.

Пунктом 2.4.2 інвестиційного договору передбачено, що протягом трьох робочих днів після завершення будівництва і введення будинку в експлуатацію, забудовник передає інвесторові об'єкт інвестування за актом приймання-передачі, на підставі якого інвестор спільно із забудовником оформляє право загальної пайової власності на об'єкт інвестування у встановленому законодавством порядку.

За змістом цього договору позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Згідно рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 09 липня 1996 року №65 ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка площею 513 кв.м в постійне користування, із цільовим призначенням - для обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Дубенська,113 (а.с.6-7).

Згідно договору купівлі-продажу від 08 червня 2000 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_6 майстерню по дрібному ремонту автомобілів та кафе за адресою: м. Рівне, вул. Дубенська, 113, загальною площею 252,3 кв.м, розташованих на земельній ділянці площею 748 кв.м. (а.с.8)

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, заборонялося.

Право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавались і реєструвались сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_6 не оформив, а тому передача земельної ділянки в постійне користування за рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №65 від 09.07.1996 року не відбулася, а відтак ОСОБА_6 не набув права постійного користування земельною ділянкою в розмірі 513,00 кв. м.

Будь-які докази в підтвердження того, що у ОСОБА_3 на момент набуття права власності на нерухоме майно (майстерню по дрібному ремонту автомобілів та кафе), існувало право на користування земельною ділянкою, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, розпорядження землями територіальної громади міста, у тому числі надання їх у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач із заявою до місцевої ради про виділення йому в користування земельної ділянки не звертався, дозвіл органів місцевої влади на проведення реконструкції нежитлових приміщень у житловий будинок відсутній, будинок в експлуатацію не введений, акт приймання передачі та докази про завершення будівництва в матеріалах справи також відсутні.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, згідно якого, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не доведено, що саме він є власником спірного нерухомого майна і це право оспорюється або не визнається іншою особою, або те, що він втратив документ, який засвідчує його право власності на це майно..

На час укладення сторонами інвестиційного договору будівництва обєкта нерухомості, залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими регулювалися законами України від 19 червня 2003 року № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та від 18 вересня 1991 року № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність» (далі - Закони).

Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст. 331 ЦК України не передбачено.

Зазначеними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Згідно ст.328 ЦК України, набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти.

Відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 та від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми статей 331, 392 ЦК України та дійшов помилкового висновку про визнання права власності за позивачем на об'єкт інвестування, а фактично самовільного будівництва..

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні апеляційної скарги Рівненською міськрадою сплачено судовий збір у сумі 4001,36 грн., тому ця сума підлягає стягненню на її користь з позивача.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 324. 325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Рівненської міської ради задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 27 січня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на обєкт інвестування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Рівненської міської ради судовий збір у сумі 4001,36 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: