ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна В.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з указаним позовом.

Зазначало, що 21 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит на купівлю нерухомого майна та земельної ділянки на загальну суму 280 000 дол. США зі сплатою процентної ставки у розмірі 12 % річних та кінцевим терміном повернення до 21 січня 2029 року.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 кредитних зобов'язань, станом на 03 березня 2014 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 257 067,15 дол. США та 2 447 387 грн 35 коп. - пені, 3 % річних, плати за обслуговування кредиту, які з урахуванням уточнених позовних вимог ПАТ«Родовід Банк» просило стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2014 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 січня 2008 року у розмірі 257 067,15 дол. США; пеню, 3 % річних та плату за обслуговування кредиту, що становить 2 447 387 грн 35 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2014 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» пені, 3 % річних та плати за обслуговування кредиту на загальну суму 2 447 387 грн 35 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 900 000 грн, пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 10 444 грн 55 коп., 3 % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом та процентами у розмірі 1 633 грн 43 коп., 3 % річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 87 117 грн 35 коп. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту відмовлено.

В іншій частині заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволеннюз таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_3 кредитну заборгованість, суд першої інстанції виходив із того, що боржник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим утворилась заборгованість за кредитом, процентами та пеня, які підлягають стягненню з відповідача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, 3 % річних і плати за обслуговування кредиту та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що вимоги про стягнення пені за несвоєчасне внесення плати за обслуговування кредиту не підлягають задоволенню, оскільки не передбачені умовами кредитного договору та нормами чинного законодавства. Відповідач отримав кредит в іноземній валюті, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат на суму невчасно сплачених коштів за обслуговування кредиту відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не підлягають задоволенню.

Однак з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Судами встановлено, що21 січня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит на купівлю нерухомого майна та земельної ділянки на загальну суму 280 000 дол. США зі сплатою процентної ставки у розмірі 12 % річних та кінцевим терміном повернення до 21 січня 2029 року.

10 жовтня 2012 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 21 січня 2008 року, за умовами якої сторони погодили відстрочити сплату основної заборгованості, процентів та комісій за кредитом строком на три місяці, з жовтня 2012 року по грудень 2012 року; погодили порядок погашення заборгованості та порядок нарахування процентів і комісій.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого станом на 03 березня 2014 року утворилась заборгованість за тілом кредиту та відсотками у розмірі 257 067,15 дол. США, та пеня, 3 % річних за користування кредитом, плата за обслуговування кредиту, що разом становить 2 447 387 грн 35 коп.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищенаведені норми закону уваги не звернув, не з'ясував та не встановив усіх фактичних обставин справи, не перевірив доводів апеляційної скарги, не дослідив умов кредитного договору та укладеної додаткової угоди до нього, не з'ясував порядок і умови нарахування пені, 3 % річних з врахуванням зміни умов кредитного договору, не дослідив, за який період банк просив стягнути з відповідача пеню та 3 % річних за неналежне виконання умов кредитного договору, чи заявлені вимоги банку поза межами строку, встановленого ст. 258 ЦК України, про що зазначав відповідач, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, ураховуючи, що судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, рішення апеляційного суду не може вважатись законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2014 рокускасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

О.В.Попович

В.О. Савченко