ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1415/16-ц
провадження № 2/753/2736/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни про визнання договору факторингу та договору відступлення прав вимоги недійсними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі-позивач, ОСОБА_2) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі-відповідач-1, ТОВ «Кей-Колект»), Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі-відповідач-2, ПАТ «УкрСиббанк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання недійсним договору факторингу, договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки в частині відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27.10.2006 року та договором іпотеки № 25697 від 27.10.2006 року та просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 жовтня 2006 року між відповідачем АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та позивачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0. В забезпечення виконання даного кредитного договору між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2012 року, цивільний позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено у повному обсязі. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 135 648 доларів США.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір Факторингу №2, відповідно до умов якого клієнт зобов'язується передати у власність Фактору, а Фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. В той же день між сторонами було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13 лютого 2012 року, зазначеним у Додатку № 1 до цього договору.

Позивач вважає, що на момент укладення договору факторингу № 2 і договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки було ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.10.2006 року у розмірі 135 648,65 доларів США, тому вимоги ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 2 і договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки пред'являються саме за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2011 року Тобто фактично між відповідачами відбулась уступка права стягнення суми за рішенням суду, але такі дії не ґрунтуються на законі, тому звернувся до суду з зазначеним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Крім того зазначив, що оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше як на підставі та в порядку, передбаченому ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Представник ТОВ «Кей-Колект» проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Разом з тим надав суду заперечення проти позову, в яких пояснив, що ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за договорами, а не стягнення суми за рішенням суду. Крім того, представник зазначив, що позивач не пояснив, яким чином було порушено його права укладанням вищезгаданих договорів, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобєлєва Алла Михайлівна не з'явилась, повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку наступним.

27 жовтня 2006 року між відповідачем АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та позивачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 124 000 дол. США.

В забезпечення виконання даного кредитного договору 27 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 25697, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2012 року, цивільний позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено у повному обсязі. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 135 648 доларів США.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір Факторингу №2, відповідно до умов якого клієнт зобов'язується передати у власність Фактору, а Фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Додатку № 1 «Перелік первинних договорів» було уступлено право вимоги право вимоги за договором споживчого кредиту №0 від 27 жовтня 2006 року, відповідно до якого станом на момент уступлення 13.02.2012 року заборгованість за кредитом у валюті кредиту становила 109 993,16 доларів США, заборгованість за відсотками 45 628,38 доларів США.

Розділом договору «Визначення термінів» права вимоги означають права грошової вимоги, існуючі або майбутні клієнта до боржників і гарантів щодо погашення (стягнення повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення. Зокрема, права вимоги включають право вимагати: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати сум комісійної винагороди за надання та користування кредитними коштами.

Відповідно до п.1.4. вказаного договору одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення.

Передання прав вимоги за договорами забезпечення відбулось на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13 лютого 2012 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект». За вказаним договором відповідно до п.1.1. цемент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку № 1 до цього договору. З а вказаним договором було відступлено і право вимоги за договором іпотеки від 27 жовтня 2006 року, укладеного з позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Обґрунтовуючи позов про визнання договорів частково недійсними, представник позивача зазначив, що фактично між відповідачами відбулась уступка права стягнення суми за рішенням суду, проте заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше як на підставі та в порядку, передбаченому ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ч.1 ст.513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено зором або законом (ст.514 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особливості укладення договору факторингу регулюється Главою 73 ЦК України.

У відповідності з нормою ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За загальним правилом, встановленим ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вказано в ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даноговиду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірних договорів ТОВ «УкрСиббанк» було відступлено ТОВ «Кей-Колдект» право вимоги за договорами, а не стягнення суми за рішенням суду.

Крім того, Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов'язаний довести порушення його прав та інтересів, укладенням цього договору та правову підставу недійсності правочину.

Разом з тим, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання представника позивача на порушення відповідачами вимог чинного законодавства при укладенні договору факторингу та договору відступлення права вимоги, а відтак в силу вимог ст. 203, 215 ЦК України відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 6, 203, 215, 512, 513, 1081 ЦК України, ст. ст. 3-14, 60, 88, 213- 215, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Дарницький районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА