ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі: секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення державного виконавця ВДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувсь до суду із скаргою на рішення державного виконавця ВДВС Фастівського МУЮ - постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.12.11 № 2-634/2011, посилаючись на порушення норм чинного законодавства при її винесенні, а саме на неповне дослідження підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки державний виконавець не пересвідчився у стягувача щодо суми сплаченої заборгованості за виконавчим документом, тобто належним чином не встановив факт виконання рішення суду, що свідчить про передчасне закриття виконавчого провадження.

Просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 29.05.2012 року про закінчення виконавчого провадження.

В судове засідання представник скаржника не зявився, повідомлений вчасно і належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд скарги в його відсутність.

Представник ВДВС Фастівського МУЮ в судове засідання не зявився, повідомлений вчасно і належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надходило.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Положення ст. 383, 384 ЦПК України встановлюють, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно роз'яснень пункту 20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

11.01.2012 року Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції направлена заява про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2011 року № 2-634/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 5521,50 грн. заборгованості за отримане устаткування, 56 грн. державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Заявами від 06.11.2013 року № 31/10-5007 та від 06.10.2015 року № 31/13-3766 про надання інформації про хід виконавчого провадження ДК «Газ України» звертався до ВДВС Фастівського МУЮ за інформацією про стан наведеного вище виконавчого провадження у звязку з ненадходженням коштів від боржника.

Відомості щодо надання відповідей на зазначені вище звернення матеріали справи не містять.

23.12.2015 року ДК «Газ України» звернувся з заявою № 31/13-4833 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стан виконавчого провадження, на яку була надана відповідь від 02.02.2016 року № 21-2-24 (отримана скаржником 12.02.2016 року), зі змісту якої вбачається, що 29.05.2012 року державним виконавцем на підставі п. 8 ч. 1. ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з тим, що згідно з наданою боржником квитанцією № 660 від 04.08.2011 року рішення суду виконано в повному обсязі.

Так, у відповідності до Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону № 606, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилався ВДВС приймаючи спірну постанову про закінчення виконавчого провадження,

виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

Отже, підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з вказаним пунктом зазначеної норми є повне фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов'язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов'язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення.

Тобто, в даному випадку фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим листом Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2011 року № 2-634/11 було б сплата ОСОБА_1 на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» заборгованості за отримане устаткування в сумі 5521,50 грн., державного мита в сумі 56 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн.

Крім того, саме стягувач, яким у спірних правовідносинах виступає скаржник, підтверджує факт виконання рішення, оскільки саме на його користь та в його інтересах видано виконавчий документ.

Однак, не зважаючи на відсутність відповідних доказів наявності обставин для закінчення виконавчого провадження, державний виконавець не використав надані йому повноваження в силу ст.11 Закону та не перевірив чи відбулось повне фактичне виконання виконавчого документа, за якими порушене виконавче провадження, зокрема, не запитав у стягувача підтвердження виконання рішення.

На підставі зазначеного суд дійшов до висновку щодо відсутності у державного виконавця підстав для закінчення виконавчого провадження у відповідності з п. 8 ч. 1. ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, посилання скаржника на порушення державним виконавцем положень ч.3 ст.49 Закону № 606 в частині не направлення постанови про закінчення виконавчого провадження у триденний строк сторонам суд визнає доречними та обгрунтованими, оскільки будь-яких документів на спростування зазначеного надано не було.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, ВДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції письмових пояснень з приводу заявленої скарги або будь-яких документів на підтвердження правомірності прийнятих рішень не подало, з огляду на це, суд вважає, що ВДВС не виконали вимог, встановлених ст. 10 ЦПК України в частині доказування та обґрунтування своїх заперечень, а тому вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення державного виконавця ВДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову ВДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 29.05.2012 року з примусового виконання виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2011 року № 2-634/2011.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.Ю.Чернишова