Справа № 355/1695/15-ц Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/2149/16 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 4 24.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю ,-

встановила:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на таке.

1 жовтня 1994 року її чоловік ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 з господарем будинку ОСОБА_3

Вказаний договір нотаріально посвідчений не був, однак зареєстрований у реєстрі виконавчого комітету Веселинівської сільради Баришівської району за № 30.

У вказаному будинку з 1994 року позивач разом із чоловіком проживали та вели господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловік позивача ОСОБА_4 помер.

За таких обставин, позивач просила суд визнати за нею право власності на вказаний будинок за набувальною давністю з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 26 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, неповне з'ясування обставин обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 з 1975 року до 2010 року, під час якого 01 жовтня 1994 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу будинку, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області ОСОБА_5 та зареєстрований у виконавчому комітеті Веселинівської сільської ради в реєстрі за № 30.

Позивач ОСОБА_2 користується всім будинком після смерті чоловіка з 2010 року, померлий ОСОБА_4 користувався будинком з 1994 року по день смерті.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадщину після нього прийняли позивач ОСОБА_2, син ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщину після нього прийняла ОСОБА_7 ( а.с.61-64).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не довела суду наявність передбачених ст.344 ЦК України підстав для набуття нею права власності за набувальною давністю на спірний житловий будинок.

Колегія суддів згідна з таким висновком суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Встановлено, що підставою заволодіння позивачем спірного будинку був факт його купівлі на підставі договору від 01 жовтня 1994 року її чоловіком ОСОБА_4

Данний договір є чинним, а посилання позивача на його недійсність через відсутність нотаріального посвідчення не підтверджуються матеріалами справи.

Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 1, ст. 38 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на 1 жовтня 1994 року, у населених пунктах де немає нотаріусів, уповноважені посадові особи виконавчих комітетів сільських рад мали паво вчиняти такі нотаріальні дії, як посвідчення договорів.

Як видно із договір купівлі-продажу від 1 жовтня 1994 року, за яким чоловік позивача придбав спірний будинок, договір посвідчений секретарем виконавчого комітету Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області ОСОБА_5 та зареєстрований у виконавчому комітеті Веселинівської сільської ради в реєстрі за № 30. Згідно запису погосподарської книги № 3 житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 ( а.с.9).

Враховуючи зазначене, колегія суддів, вважає, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виникли договірні відносини з приводу придбання вказаного будинку.

Виходячи зі змісту п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року та ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Разом з тим, судом достовірно встановлено, що позивач, проживаючи у спірному будинку з 1994 року, володіла цим майном на законних підставах, зокрема як дружина набувача будинку за договором купівлі-продажу.

Оскільки позивач мала підстави для володіння спірним будинком і набуття права власності за умови його належного оформлення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції хоча і обґрунтував рішення про задоволення позову лише у зв'язку з відсутністю підстав передбачених ст. 344 ЦК України для визнання за позивачем права власності на спірний будинок, проте вірно вирішив справу по суті, а з урахуванням того, що внаслідок постановлення судом апеляційної інстанції ухвали результат по суті не зміниться, тому рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про задоволення позову, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді