У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда

від 11 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області

від 9 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про встановлення нікчемності правочину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про встановлення нікчемності правочину.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в березні 2014 року звернулася до ФОП ОСОБА_3 із замовленням на виготовлення та встановлення металопластикових вікон за адресою її місця проживання:

АДРЕСА_1. Проте металопластикові вікна не було виготовлено.

Крім того, 16 березня 2014 року при оформленні замовлення на встановлення металопластикових вікон, позивачем також підписано кредитний договір з Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Наступного дня позивач звернулася до Кіровоградського відділення Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», де їй повідомили, що її паспорт був недійсним, оскільки не була вклеєна фотографія, що відповідала її

45-річному віку, у зв'язку із чим в оформленні кредиту було відмовлено. ОСОБА_2 звернулася до ФОП ОСОБА_3 із заявою про відмову замовлення з виготовлення металопластикових вікон, але ФОП ОСОБА_3 відмовилася приймати її заяву. Оскільки офіційну відповідь від ПАТ «Альфа-Банк» про відмову у видачі кредиту вона не отримала то 25 квітня 2014 року звернулася до відділення банку у м. Кіровограді із заявою про розірвання кредитного договору у зв'язку з невиконанням ФОП ОСОБА_3 умов договору по виготовленню та встановленню металопластикових вікон, де дізналася про те, що кредитний договір було оформлено.

Також зазначає, що вікна в її будинку були в аварійному стані, тому позивач змушена була звернутися до іншої організації для оформлення замовлення на встановлення металопластикових вікон. 18 квітня 2014 року нові металопластикові вікна були встановленні підприємцем - ОСОБА_4, що підтверджується договором та товарним чеком.

Зазначає, що кредитний договір № 401594940 від 16 березня 2014 року є нікчемним, оскільки на час укладання вищевказаного договору в неї був недійсний паспорт, а тому була обмежена цивільна дієздатність.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 серпня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області

від 9 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд вірно виходив із того, що на момент укладення кредитного договору сторонами дотримано всіх вимог закону, а саме: сторони за договорам мали необхідний обсяг цивільної дієздатності їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, договір укладено у формі, встановленій законом і був спрямовані на реальне настання правових наслідків. Банком виконано зобов'язання за вищевказаним договором в повному обсязі, перераховано грошові кошти на рахунок

ФОП ОСОБА_5, що підтверджується випискою по рахунку.

Суди також вірно зазначали, що сама по собі відсутність фотокартки у паспорті позивачки при досягненні нею 45-річного віку не може бути підставою для визнання договору нікчемним, оскільки не впливає на правовий статус сторін обсяг їх взаємних прав і обов'язків та не змінює змісту умов угоди.

Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про встановлення нікчемності правочину.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда

від 11 серпня 2015 року та ухвали апеляційного суду Кіровоградської області

від 9 лютого 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про встановлення нікчемності правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду

м. Кіровограда від 11 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 лютого 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна