Головуючий суду 1 інстанції - Нестеренко Н.В.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 415/6987/15-ц
Провадження № 22ц/782/184/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря - Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Другого воєнізованого гірничорятувального загону про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 в листопаді 2015 року звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою до Другого воєнізованого гірничорятувального загону (далі - ДВГЗ) про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, в обгрунтування якої вказала, що з 24.03.1986 року вона працювала в ДВГЗ, а 05.01.2015 року була звільнена за ст.39 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію. При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі за період часу з серпня 2014 року по грудень 2014 року у сумі 11544 грн. 33 коп., яку ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ДВГЗ про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати було відмовлено.

ОСОБА_3 не погодилась із вказаним рішенням суду, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, звернулась до суду з апеляційною скаргою на нього і просила зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає апеляційну скаргу ОСОБА_3 такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Лисичанського міського суду Луганської області про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, суд першої інстанції посилався на те, що позивач не надав суду доказів перебування його у трудових відносинах з відповідачем, а також не надав будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір не отриманої заробітної плати.

З таким висновком суду погодитись не можливо з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні приписи зафіксовані у ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із положеннями ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Із матеріалів справи вбачається, що, згідно наказу № 45-к від 21.03.1986 року ОСОБА_3 з 24.03.1986 року перебувала у трудових відносинах з ДВГЗ (а.с.11).

Відповідно до наказу № 12-к від 05.01.2015 року ОСОБА_3 була звільнена з посади завідувача спеціалізованої газоаналітичної лабораторії ДВГЗ за ст.39 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.12).

Встановлено, що за період з серпня по грудень 2014 року ДВГЗ нараховано ОСОБА_3 заробітної плати (без утримання податків, зборів та інших обов'язкових платежів) на загальну суму 17048 грн. 52 коп., у тому числі: серпень 2014 року - 3749 грн. 82 коп., вересень 2014 року - 3439 грн. 94 коп., жовтень 2014 року - 3454 грн. 26 коп., листопад 2014 року - 2551 грн. 15 коп., грудень 2014 року - 3853 грн. 35 коп.

При цьому факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з відповідачем та факт нарахування ДВГЗ ОСОБА_3 заробітної плати, крім вище зазначених наказів, у повній мірі підтверджується:

- наданою Управлінням Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області суду копією трудової книжки позивачки (а.с.96-101);

- повідомленням Державної податкової інспекції у м.Лисичанську про нарахування ДВГЗ ОСОБА_3 заробітної плати - згідно щомісячних звітів за формою Д4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів» (а.с.87);

- витягом з персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб - індивідуальними відомостями про застраховану особу (ОСОБА_3) про нарахування ДВГЗ ОСОБА_3 заробітної плати в 2014-2015 р.р. (а.с.94-95).

Будь-яких доказів на підтвердження виплати заробітної плати ОСОБА_3 за серпень-грудень 2014 року відповідачем суду не надано.

При таких обставинах факт перебування сторін в період з серпня по грудень 2014 року у трудових відносинах та факт наявності заборгованості із заробітної плати та невиплати відповідачем ОСОБА_3 цієї заборгованості із заробітної плати при звільненні знайшов своє підтвердження.

При цьому посилання відповідача на те, що після переміщення у грудні 2014 року ДВГЗ з м.Стаханова до м.Лисичанська позивачка не перемістилась разом із загоном на нове місто розташування, у повній мірі спростовується вище зазначеними повідомленнями ДПІ у м.Лисичанську та Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську, а також повідомленням УПСЗН Лисичанської міської ради № 2244 від 17.03.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_3 перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб з 04.12.2014 року за адресою: м.Лисичанськ, пр..Перемоги, 98/53 (а.с.90).

Допитана в якості свідка у судовому засіданні суду апеляційної інстанції головний бухгалтер ДВГЗ ОСОБА_4 не заперечувала факт подання підприємством звітної документації до ДПІ і м.Лисичанську та до Пенсійного фонду України із зазначенням розміру нарахованої заробітної плати ОСОБА_3 та, приймаючи до уваги розмір нарахованої заробітної плати, пояснила, що з урахуванням утримання податків, зборів та інших обов'язкових платежів до виплати позивачці підлягало: серпень 2014 року - 2913 грн. 86 коп., вересень 2014 року - 2667 грн. 68 коп., жовтень 2014 року - 2679 грн. 07 коп., листопад 2014 року - 1961 грн. 63 коп., грудень 2014 року - 3129 грн. 09 коп., а всього - 13351 грн. 33 коп.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Із позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що вона просила стягнути з ДВГЗ на її користь заборгованість по заробітній платі за період з серпня по грудень 2014 року у сумі 11544 грн. 33 коп. (а.с.3).

При таких обставинах, з огляду на положення ч.1 ст.11 ЦПК України, приймаючи до уваги межі заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно із п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України -невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2016 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ДВГЗ про стягнення заборгованості по виплаті заробітної платизадовольнити, стягнути з ДВГЗ на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з серпня по грудень 2014 року у сумі 11544 грн. 33 коп.

Крім того, приймаючи до уваги викладене, на підставі ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Другого воєнізованого гірничорятувального загону на користь держави судовий збір у розмірі 535 грн. 92 коп.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Другого воєнізованого гірничорятувального загону про стягнення заборгованості по виплаті заробітної платизадовольнити.

Стягнути з Другого воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у сумі 11544 грн. 33 коп.

Стягнути з Другого воєнізованого гірничорятувального загону на користь держави судовий збір у розмірі 535 грн. 92 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: