У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Вох В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні господарською будівлею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 січня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 належною їй на праві власності господарською будівлею «Б-1» по АДРЕСА_1, шляхом звільнення всіх приміщень господарської будівлі від запасів зернових і кормів, особистих речей, автомобіля та свійських тварин і заборонено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходитись в приміщеннях господарської будівлі.

Стягнуто в рівних частинах із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 300 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покликаються на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, надав невірну оцінку існуючим спірним правовідносинам, необ'єктивно і неповно з'ясував усі обставини справи, внаслідок чого ухвалив неправомірне рішення.

Зазначають, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що дана ___________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/616/2016 Головуючий у суді 1 інстанції: Денисюк П.Д.

Доповідач : Демянчук С.В.

господарська будівля внесена в Державний реєстр прав на нерухоме майно як окремий об"єкт нерухомості, який на праві особистої приватної власності належить ОСОБА_3 підтвердження не знайшов.

Вказують, що 12 листопада 2013 року у своєму рішенні по справі №1715/4681/12 Рівненський міський суд зазначав, що згідно договору дарування земельної ділянки від 12 грудня 2008 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0, 06 га, яка розташована у АДРЕСА_1, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку. На цій земельній ділянці знаходиться незавершене будівництво, 1/3 якого належить гр. ОСОБА_3

Згідно рішення Апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали у власність 2/3 частини цього ж незавершеного будівництва. При переході до них права власності на 2/3 незавершеного будівництва, яке знаходиться на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3, до них перейшло право власності на землю, на якій знаходиться будинок і одночасно у ОСОБА_3 в цій частині автоматично припинилось право власності на землю, на якій знаходиться незавершене будівництво. Дані обставини вони доводити не мають.

Тому вважають, що їм належить 2/3 незавершенного будівництва, 2/3 господарських будівель, 2/3 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, ропоряджаються саме своїм майном, у ОСОБА_3 немає правових підстав звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні господарською будівлею, 2/3 якої належить їм.

Просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_3 вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду першої інстанції, тому просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1, його представник, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надали пояснення в межах її доводів.

Представники ОСОБА_3, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликалися на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просили залишити його без змін.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Обгрунтовуючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив зі встановлених обставин того, що в порушення прав власника визначених ст. 391 ЦК України, відповідачі безпідставно, незаконно порушують права позивача на користування належною господарською будівлею, тому слід усунути перешкоди у користуванні господарською будівлею «Б-1», яка знаходиться в АДРЕСА_1, шляхом звільнення від запасів зернових і кормів, особистих речей, автомобіля, свійських тварин та заборонити відповідачам знаходитись в приміщеннях господарської будівлі.

Щодо даних висновків, суд першої інстанції навів відповідні мотиви та доводи з якими погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що факт використання спірної будівлі для ведення підсобного господарства, зберігання зернових і кормів, особистих речей, автомобіля, тримання свійських тварин відповідачами не заперечується.

З приводу користування господарською будівлею між сторонами постійно виникають конфлікти, в тому числі скандали та фізичні сутички. Будь-яких доказів правомірності використання вказаної будівлі відповідачами не надано, не добуто їх і судом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2014 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зобов'язано усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 належною їй на праві власності господарською будівлею «Б-1», що знаходиться в АДРЕСА_1, шляхом звільнення всіх приміщень від особистих речей, зернових і кормів, автомобіля та свійських тварин. Окрім того, даним рішенням в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним витягу із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції 28 березня 2013 року за індексним № НОМЕР_2, в частині «Б-І» - господарська будівля, відмовлено.

Вказане рішення виконане державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, про що 12 вересня 2014 року складено акт.

Обгрунтовуючи вищезазначене рішення, суд покликався на встановлені обставини рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2007 року в справі № 22-462/2007, яке вступило в законну силу і є чинним, договір дарування від 24 травня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Олинець А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1618, за яким ОСОБА_6 увесь недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 готовністю 88% подарував ОСОБА_3, в частині дарування 2/3 частин цього будинку визнано недійсним. Решту 1/3 частину цього недобудованого будинковолодіння після укладення договору дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, тобто після 24 травня 2001 року, залишено у власності ОСОБА_3.

Згідно витягу із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний № НОМЕР_2 від 28 березня 20013 року, виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 зареєстрована 1/3 частка незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого складає 88 % та «Б-І» - господарська будівля, об'єкт незавершене будівництво, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1.

Таким чином, судом було встановлено, що право власності на 1/3 частка незавершеного будівництвом житлового будинку, готовність якого складає 88% та «Б-І» - господарську будівлю у ОСОБА_3 виникло з моменту державної реєстрації, тобто 28 березня 20013 року. Станом на час судового розгляду справи така державна реєстрація є чинною та підтверджена представником третьої особи. Спірна господарська будівля знаходиться на земельній ділянці площею 0,1800 га по АДРЕСА_1, та яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2006 року в справі № 2-5855/06, яке вступило в законну силу і є чинним.

В силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи.

За встановлених обставин, покликання в апеляційній скарзі відповідачів на спростування обставин встановлених судовими рішеннями, які набрали законної сили, не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, оскільки такі обставини додатковій перевірці чи доказуванню не підлягають.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2008 року на звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 КП "Рівненське МБТІ" здійснено Державну реєстрацію власності на підставі рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2007 року в справі № 22-462/2007, зареєстровано право приватної спільної сумісної власності на 2/3 частини незавершеного будівництвом житлового будинку, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «РМБТІ» № 19715791 від 30 липня 2008 року.

У відповідності ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності; в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких належних та, заслуговуючих на увагу доказів, які б спростовували висновки суду, відповідачі суду не надали.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачами не надані суду докази правомірності користування ними належною позивачу на праві власності господарською будівлею.

Представник відповідача, ОСОБА_1 в апеляційному суді висновки суду не спростували, оскільки ними не надано належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, які зводяться до критики висновків суду першої інстанції, та висновків, зроблених в рішеннях суду, які набрали законної сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, так як право власності на 1/3 частка незавершеного будівництвом житлового будинку, готовність якого складає 88% та «Б-І» - господарську будівлю у ОСОБА_3 виникло з моменту державної реєстрації, тобто 28 березня 20013 року. Станом на час судового розгляду справи така державна реєстрація є чинною. Спірна господарська будівля знаходиться на земельній ділянці площею 0,1800 га по АДРЕСА_1, яка належить також ОСОБА_3 на праві приватної власності, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2006 року в справі № 2-5855/06, яке вступило в законну силу і є чинним, а тому позивачка вправі вимагати усунення перешкод в користуванні своєю власністю.

Поскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : Н.М. Ковальчук

А.М. Шеремет