УХВАЛА іменем україни
06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

ІваненкоЮ.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», поданого представником Басій Кристиною Сергіївною, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 48 600,20 грн та судового збору.

Посилалося на те, що 06 травня 2011 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір без номера від 06 травня 2011 року, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 24 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує, а тому станом на 31 липня 2014 року заборгованість складає 48 600,20 грн.

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надало до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначено, що вказана заборгованість виникла за кредитним договором без номера від 09 червня 2011 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 березня 2015 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 48 600,20 грн, а саме: 38 501,78 грн - заборгованість за кредитом, 7 307,93 грн заборгованість з процентів за користування кредитом, 500 грн -штраф (фіксована частина), 2 290,49 грн - штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Басій К.С. -просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року та залишити в силі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 березня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору.

Судом установлено, що 09 червня 2011 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Даних, які б вказували на прохання відповідачки отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, даний договір не містить.

На підтвердження суми заборгованості позивачем надано розрахунок за договором б/н від 06 травня 2011 року, який містить дані починаючи з квітня 2013 року. Інших доказів, які б вказували на вид платіжної картки, яку отримала відповідачка 09 червня 2011 року, та умови, на яких останній надано кредит, та підтверджували б факт надання кредиту відповідачці, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Умови та Правила надання банківських послуг затверджені наказом від 06 березня 2010 року, надані позивачем як доказ, підпису відповідача про ознайомлення з ними не містять, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Згідно з п. п. 1.1.1.33, 1.1.1.34 Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, вбачається, що заява-анкета про надання послуг-звернення клієнта до банку про відкриття йому банківського рахунку або надання інших банківських послуг на умовах цих умов та правил. У випадку приєднання до даних Умов та Правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним умовам та правилам, клієнтом додатково надається Заява про надання окремих послуг, які надаються банком по цим Умовам та Правилам. Ідентифікація-встановлення особи клієнта на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій документів при його зверненні до банку для здійснення банківських операцій чи отримання інформації по рахункам клієнта в порядку, встановленому договором чи чинним законодавством.

Відповідно до п. п. 1.1.1.45, 1.1.1.46 вищевказаних Умов, кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір грошових коштів, наданих банком на строк, обумовлений в договорі, на умовах платності та повернення. Кредитна карта - платіжна карта з встановленим кредитним лімітом за пунктами 1.1.3.1.5 та 2.1.1.3.4 зобов'язання банку щодо надання кредитного ліміту згідно із заявою виникають з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного картрахунку в рахунок кредитного ліміту.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме: ОСОБА_3 підписано анкету-заяву від 09 червня 2011 року, яка не містить чіткого зазначення банківських послуг, які вона оформила на своє ім'я.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Басій Кристиною Сергіївною, відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк