Справа № 368/468/16-ц
Провадження № 2/368/294/16
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"31" березня 2016 р. року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, треті особи: Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі, Кагарлицька районна державна нотаріальна контора Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

представник позивача просить суд визнати у порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, яка розмішується в селі Стави, Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, загальна площа 0,4599 га, за нею, ОСОБА_2, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3. Її батьком за життя, а саме: 26.03.2002 року, було складено заповіт, який посвідчив секретар виконавчого комітету Ставівської сільської ради ОСОБА_4 та зареєстрував його в реєстрі за № 28. Даним заповітом батько заповів все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на те, на що він за законом матиме право, їй - ОСОБА_2.

Таким чином, після смерті батька, вона успадкувала все майно, яке належало батькові на день його смерті, і на те, на що він за законом матиме право після неї.

Протягом шестимісячного терміну з дня смерті вона звернулася до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом. І за її заявою було заведено спадкову справу та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало її батькові, та на яке були наявні правовстановлюючі документи.

Але, як з'ясувалося пізніше, на день смерті у власності померлого перебувала земельна ділянка, яка розміщується в селі Стави Кагарлицького району Київській області. Дана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_3 на підставі розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації № 865 від 23 жовтня 2009 року. Земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства, її загальна площа складає 0,4599 га.

Державний акт на право власності на земельну ділянку було виготовлено вже після смерті ОСОБА_3, а саме: 15 липня 2010 року. Їй про даний факт стало відомо лише 15.02.2016 року, коли вона отримала в Управлінні Держгеокадастру у Кагарлицькому районі Київської області копію державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 15 липня 2010 року на ім'я ОСОБА_3 В даному акті значиться, що її батько ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, розташованої в селі Стави Кагарлицького району Київської області, загальною площею призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1.

Таким чином, після смерті батька вона успадкувала земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,4599 га, розміщену в селі Стави, Кагарлицького району Київської області.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку нею отримано не було. Як повідомила державна нотаріальна контора, відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку, а саме: державного акта на землю, унеможливила видачу нотаріусом свідоцтва про спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, про що їй було надіслано лист Кагарлицької державної нотаріальної контори вих. № 385/02-14 від 03.03.2016 року. У вказаному листі була рекомендація звернутися до суду із заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Таким чином, вона й досі не може реалізувати своє право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,4599 га, яка розмішується в селі Стави, Кагарлицького району Київської області, яке виникає на підставі спадкування за заповітом.

Ст. 41 Конституції України гарантує кожному громадянину України непорушність права приватної власності, і ніхто не може бути протиправно позбавлений його права власності.

Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч.3 ст. 1296 Цивільного кодексу України вказує на те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а отже і права власності на нього.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На момент смерті мого батька у праві його власності перебувала земельна ділянка, а отже, за правилом, встановленим ст. 1218 ЦК України, право власності на дане нерухоме майно перейшло у повному обсязі до спадкоємиці за заповітом, якою є вона, ОСОБА_2.

За цих обставин, у відповідності до ч. 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, вона набула права власності на спадкове нерухоме майно. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.321 ЦКУ, право власності є непорушним. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦКУ, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, а право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК)

Оскільки, Держаний акт на право власності на земельну ділянку було виготовлено лише після смерті батька, вона не мала можливості оформити в установленому порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно, яким є земельна ділянка, розташована в селі Стави Кагарлицького району Київської області, загальною площею 0,4599 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1.

Але, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, вона прийняла спадщину, що залишилась після смерті її батька ОСОБА_3.

Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Представник відповідача в особі Ставівської сільської ради Кагарлицького району в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Представник третьої особи в особі Кагарлицької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутність представника, у зв'язку з виробничою необхідністю.

Представник третьої особи в особі Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутність представника Управління.

Згідно із ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3.

За життя ОСОБА_3 належала земельна ділянка, яка розташована в селі Стави Кагарлицького району Київської області, загальною площею 0,4599 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

При житті ОСОБА_3 було складено заповіт, згідно якого заповів все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на те, на що він за законом матиме право, ОСОБА_2.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійснім, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також: у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 того Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкуванню за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_3 із спадкоємців першої черги залишилася його дочка ОСОБА_2

У зв'язку з відкриттям спадщини ОСОБА_3 позивач ОСОБА_2 у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулася із заявою до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку нею отримано не було. Як повідомила державна нотаріальна контора, відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку, а саме: державного акта на землю, унеможливила видачу нотаріусом свідоцтва про спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, про що позивачу було надіслано лист Кагарлицької державної нотаріальної контори вих. № 385/02-14 від 03.03.2016 року. У вказаному листі була рекомендація звернутися до суду із заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати документу, що засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 1217 ч. 1 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 та яка бажає прийняти спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат», ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» , затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, треті особи: Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі, Кагарлицька районна державна нотаріальна контора Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,4599 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко