Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/8846/15-ц Головуючий у 1-й інст. Ольшевська Н. В.
Категорія 5 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Якухно О.М., Коломієць О.С.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального підприємства Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації про виділення в натурі частини житлового будинку зі спільної часткової власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом, та просила виділити їй в натурі 43/100 ідеальних частин житлового будинку № 15 по вул. О.Кобилянської у м.Коростені Житомирської області, що являє собою квартиру №3 загальною площею 32,3 кв.м. та надвірні будівлі, а саме: кухню 3-1 площею 7,6 кв.м, душову кімнату 3-2 площею 0,7 кв.м, кімнату 3-3 площею 8,9 кв.м, кімнату 3-4 площею 15,1 кв.м, ганок «а5», 3/10 частин сарая-літньої кухні «Б», гараж «Г», погріб «п/г», туалет «Т», літній душ «Е», колодязь «К1», ворота №1, частину огорожі №3. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником 43/100 ідеальних частин зазначеного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Іншими співвласниками є ОСОБА_4, у власності якого перебуває 43/200 ід.частин будинку, та ОСОБА_3, яка володіє 57/100 ід.частин будинку. Даний будинок був поділений на квартири та умовно встановлено порядок користування надвірними будівлями. Оскільки будинок є спільною частковою власністю, то це перешкоджає їй в повній мірі здійснювати своє право власності, так як для цього необхідна згода відповідачів. Враховуючи наведене, просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року позов задоволено в повному обсязі та вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду 1-ї інстанції змінити та постановити нове рішення, яким виділити в натурі ОСОБА_3 57/100 частин сарая-літньої кухні»Б», гаража «Г», та погреба «п/г» по вул.О.Кобилянської, 15 в м. Коростені; виділити в натурі ОСОБА_4 43/200 частин сарая-літньої кухні «Б», гаража «Г», та погреба «п/г»; виділити в натурі ОСОБА_2 43/200 частин житлового будинку № 15 по вул. О.Кобилянської у м.Коростені Житомирської області, що являє собою квартиру №3 загальною площею 32,3 кв.м, та надвірні будівлі, а саме: кухню 3-1 площею 7,6 кв.м, душову кімнату 3-2 площею 0,7 кв.м, кімнату 3-3 площею 8,9 кв.м, кімнату 3-4 площею 15,1 кв.м, ганок «а5», 43/200 частин сарая-літньої кухні «Б», гаража «Г», погреба «п/г», туалету «Т», літнього душу «Е», колодязя «К1», воріт №1, частини огорожі №3. Вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивачці слід виділити із спільної часткової власності ту частину домоволодіння, яка перебуває у її фактичному користуванні, що підтверджується змістом технічного паспорту на житловий будинок, а також акту та висновку щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна (а.с.8-11).

З такими висновками суду погодитись неможливо, мотивуючи наступним.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних долях отримали у спадщину 43/100 частин будинку №15 по вул.О.Кобилянської у м.Коростені, тобто по 43/200 кожен. До житлового будинку належать надвірні будівлі сараї «Г», «Б», літню кухню «В», гараж «Д», туалети «Т» та «Т1», колодязь «1/2К», огорожу «№б/н» (а.с.7).

Таким чином, співвласниками будинку №15 по вул.О.Кобилянської у м.Коростені є ОСОБА_3, якій належить 57/100 ідеальних частин будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_2О, яким належить по 43/200 ідеальних частин будинку з надвірними спорудами.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Саме з такими вимогами про виділ в натурі належної їй на праві власності частини будинковолодіння звернулася позивачка ОСОБА_2, проте вона помилково зазначила свою частку 43/100, замість 43/200 ідеальних частин.

Норми ст.ст.363, 367 ЦК України регулюють правовідносини учасників спільної часткової власності щодо виділу частки майна або його поділу.

Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

До таких правових висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року, справа 6-12цс13, висловлюючи правову позицію з даного питання.

Вирішуючи спір, судом 1-ї інстанції не були враховані вищенаведені норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та відповідна правова позиція Верховного Суду України.

В основу рішення покладено акт про розподіл часток в натурі та висновок КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна з урахуванням новоутворених обєктів нерухомого майна №354 від 08.05.2015 року на 3 квартири (а.с.11), проте, вони не є належними доказами на підтвердження позовних вимог ОСОБА_2

Так, даний висновок не містить мотивованих висновків щодо наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири та оцінки кожного приміщення та споруди, що пропонується до виділу позивачці, що унеможливлює перевірку відповідності розміру її частки у спільній власності до тієї, яка фактично виділяється.

Що стосується акту від 08 травня 2015 року, складеним КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, то він має правове значення лише у випадку досягнення згоди між усіма співвласниками домоволодіння щодо розподілу часток будинку. Проте, цей акт підписаний лише позивачкою ОСОБА_2 (а.с.10), в той час як інші співвласники, зокрема, апелянт ОСОБА_5 заперечують проти такого варіанту розподілу.

З урахуванням вимог ст.10 ЦПК України з метою всебічного і повного зясування обставин справи та сприяння у реалізації процесуальних прав під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_2 було розяснено її право на призначення судової будівельно-технічної експертизи для зясування питань щодо технічної можливості виділу позивачці частини домоволодіння відповідно до її частки у спільній сумісній власності 43/200 ід.ч., а також запропоновано подати висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій про допустимість переобладнань і перепланувань, повязаних із виділом.

ОСОБА_2 відмовилась від заявлення відповідних клопотань та наполягала на розгляді справи на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції на підставі п.п.1-3 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального підприємства Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації про виділення в натурі частини житлового будинку зі спільної часткової власності.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: