Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість у сумі 22 606 грн 24 коп. та судові витрати у справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі кредитного договору від 18 січня 2008 року б/н ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 3 тис. грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно із вказаним договором відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, комісією та іншими витратами відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Однак відповідач своїх зобов'язань перед позивачем щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 21 грудня 2014 року, з урахуванням суми 3 650 грн 29 коп., стягнутої з відповідача на користь позивача судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 04 грудня 2008 року, становить 22 606 грн 24 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 6 178 грн 07 коп. заборгованості за процентами, 3 798 грн комісії, 500 грн штрафу (фіксована частина), 498 грн 80 коп. штрафу (процентна складова).

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги в межах заявлених вимог відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском позовної давності, оскільки дія кредитної картки закінчилась 31 березня 2009 року, а позивач звернувся до суду лише 26 січня 2015 року.

Однак із вказаними висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд виходячи з наступного.

Судом установлено, що 18 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 3 тис. грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд виходив із того, що, підписуючи заяву про отримання кредитних коштів, ОСОБА_3 погодився на те, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, складає між ним та банком кредитний договір; своїм підписом він також підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування у банку; доказів, які б це спростовували, суду не надано.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що касаційна скарга відповідача не містить доводів щодо непідписання ним вищевказаних Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться у справі, а навпаки, відповідач посилається на певні їх умови, таким чином цей факт визнається відповідачем, тому колегія суддів не вбачає підстав виходити за межі доводів касаційної скарги.

Відповідно до п. 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку.

Згідно з п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів щодо якогось із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний заплатити штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову.

Судом установлено, що ОСОБА_3 отримав готівкою вищевказану суму кредиту, що підтверджується випискою за рахунком НОМЕР_1, яка знаходиться у справі та не заперечується відповідачем.

Згідно з умовами кредитного договору строк виконання зобов'язань не встановлено.

У зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином взятих за кредитним договором зобов'язань щодо погашення суми кредиту та процентів утворилася заборгованість.

Судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 04 грудня 2008 року із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість у розмірі 3 650 грн 29 коп., із яких: 2 840 грн - заборгованість за кредитом; 810 грн 29 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 21 грудня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 22 606 грн 24 коп., із яких: 2 842 грн - заборгованість за кредитом; 13 533 грн 35 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 8 328 грн 50 коп. - заборгованість із комісії за користування кредитом; 21 053 грн 56 коп. - різниця між поточною заборгованістю та сумою 3 650 грн 29 коп., яку стягнуто з відповідача судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 04 грудня 2008 року; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 052 грн 68 коп. - штраф (процентна складова).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України установлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок апеляційного суду про те, що право кредитора - позивача вважається порушеним із моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування строку позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з відповідача заборгованості в межах трирічного строку перед зверненням до суду із цим позовом, а саме: за період із 26 січня 2012 року до 26 січня 2015 року.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що картка НОМЕР_2 видавалася під кредит «Швидка готівка», зазначивши, що такі спростовуються роздруківкою програмного комплексу банку, якою встановлено видачу цієї картки під мікрокредит в доларах США, а не «швидку готівку» в національній валюті.

Крім того, виходячи із наданої позивачем виписки із рахунку, суд обґрунтовано вважав установленим факт, що грошові кошти у розмірі 3 тис. грн за кредитним договором від 18 січня 2008 року отримані відповідачем не з картки НОМЕР_2, а готівкою з каси банку, при цьому суд урахував, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту надходження кредитних коштів у розмірі 3 тис. грн на картку НОМЕР_2 та зняття з неї.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи про помилковість висновків апеляційного суду щодо безстроковості кредитного договору та порушення положень ГК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; про неправильне обчислення строків позовної давності висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К. Парінова

О.В.Ступак