22-ц/775/224/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Костромітіна О.О.
Суддя-доповідач Биліна Т.І.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

головуючої - Биліни Т.І.

суддів - Бугрим Л.М., Лопатіної М.Ю.

при секретарі - Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Маріупольської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Маріупольської міської ради Донецької області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В., приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова М.А. про визнання договорів купівлі - продажу квартири та скасування реєстрації прав власності, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2015 року в задоволені позову Маріупольської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватні нотаріуси Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В. та Сахова М.А., уточненого під час розгляду, - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням представник Маріупольської міської ради Іванченко Н.О., діючий на підставі довіреності, подав апеляційну скаргу, в який посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 була здійснена 17.09.2014 року ОСОБА_3 на незаконних підставах. Оскільки, реєстрація права власності на вказану квартиру здійснена незаконно то і договори купівлі продажу, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суперечать нормам діючого законодавства та порушують права територіальної громади. Так як відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є правомірними набувачами права власності на квартиру АДРЕСА_1, є підстави для скасування державної реєстрації прав на вказану квартиру та для визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

В судовому засіданні представник позивача Маріупольської міської ради Харитонова І.І., діюча на підставі довіреності, підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, відповідно, в судовому засіданні апеляційної інстанції просили скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Від відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_12 надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, заперечували проти задоволення скарги, просили рішення залишити без змін.

В судове засідання не з'явилися відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, та треті особи - нотаріуси: Бедненко С.В. та Сахова М.А., про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, заперечення проти скарги представників відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , була здійснена державним реєстратором 17.09.2014 року, рішення за №15842353, на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 01.09.2014 року, яким ОСОБА_3 визнано спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_13, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення суду, на підставі якого відбулася державна реєстрація, було скасовано рішенням Апеляційного суду Донецької області 17.12.2014 року в частині визнання за нею права власності на вказану квартиру в порядку спадкування, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Тобто, в момент реєстрації державним реєстратором права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, рішення суду було чинним, а як наслідок недодержання вимог передбачених ч.1 ст.203 ЦК України, які б стали підставою для визнання правочину недійсним не відбулося.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1, яка відбулася 17.09.2014 року, оскільки представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що оскарження Маріупольською міською радою рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 01.09.2014 року відбулося за межами строків передбачених законом на його оскарження.

З аналізу наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави недійсності правочину, які полягають у недодержанні в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог у відповідності до положень ч.1 ст.215 ЦК України, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, на яку посилався позивач при зверненні до суду, відсутні.

Доводи апеляційної скарги, щодо незаконності відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними правочинів - договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 - безпідставні, оскільки Маріупольська міська рада не є стороною правочину.

В п.п.5,10 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Доводи апеляційної скарги, що реєстрація права власності та договори купівлі продажу вказаної квартири, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушують права територіальної громади, оскільки перешкоджають позивачу звернутися до суду з вимогами про визнання спадщини відумерлою - не ґрунтуються на законі.

У відповідності до ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

В судовому засіданні встановлено та ніким не спростовано, що ОСОБА_3 своєчасно звернулася до нотаріуса з питання прийняття спадщини, а після відмови нотаріуса звернулася до суду. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 01.09.2014 року, в частині визнання ОСОБА_3 спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_13, рішенням Апеляційного суду Донецької області 17.12.2014 року залишено без змін.

Про наявність заповіту ОСОБА_13 представнику позивача відомо, це зазначено в апеляційній скарзі, з посиланням на лист четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 18.11.2014 року за №1966/02-14. Крім того зазначено, що відповідач ОСОБА_3 самостійно або через свого представника повинна була звернутися до нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Наявність заповіту та відсутність волевиявлення на неприйняття спадщини, а також відмови від її прийняття спростовує правові підстави для визнання спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1 відумерлою.

Усі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів переглянула і дійшла висновків, що судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно, висновки суду відповідають встановленим фактам. Суд розглянув цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Л.М. Бугрим

М.Ю. Лопатіна