Справа № 454/30/16 Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/783/2028/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові при розгляді цивільної справи за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 6 січня 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди клопотання Фермерського господарства "ОСОБА_2В." про зупинення розгляду справи та звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо тлумачення ст.ст. 8, 40, 55, 56, 124 ОСОБА_3 України та конституційності постанов Пленуму Верховного Суду України, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 6 січня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди в частині вимог до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Вказану ухвалу оскаржив позивач ФГ «ОСОБА_2В.» в особі представника ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі представником ФГ «ОСОБА_2В.» ОСОБА_2 заявлено клопотання про зупинення провадження по справі та звернення до Верховного суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо тлумачення ст.ст. 8, 55, 56, 124 ОСОБА_3 України, а саме: чи зобовязані суди на підставі вимог ст.ст. 8, 55, 56, 124 ОСОБА_3 України розглянути позови до суддів (судів) про відшкодування шкоди заданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суддями (судами) та на підставі якого судочинства. Крім цього, заявлено клопотання про зупинення провадження по справі та звернення до Верховного суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності постанов Пленуму Верховного Суду України, а саме: чи відповідає ОСОБА_3 України (конституційність) постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», №6 від 12.06.2009 року «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів у суддів».

Заявляючи вказані клопотання про зупинення провадження по справі та звернення до Конституційного Суду України, апелянт вважає, що слід вияснити в порядку якого судочинства повинні розглядатися позови до суддів, судів про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суддями, судами та чи конституційні (відповідають ОСОБА_3 України) згадані постанови Пленуму Верховного Суду України.

Звернення до Конституційного Суду України з Конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статей ОСОБА_3 України допускається при наявності неоднакового підходу судами до застосування норм права.

Статтею 8 ОСОБА_3 України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Відповідно до Статті 40 ОСОБА_3 України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до змісту статті 55 ОСОБА_3 України, кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Рішенням Конституційного суду України №9-зп від 25.12.1997 року зазначено, що Частину першу статті 55 ОСОБА_3 України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Рішенням Конституційного суду України №6-зп від 25.11.1997 року зазначено, що частину другу статті 55 ОСОБА_3 України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).

Подання скарги до органу, посадової особи вищого рівня не перешкоджає оскарженню цих рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Рішенням Конституційного суду України №19-рп від 14.12.2011 року зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 55 ОСОБА_3 України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Статтею 56 ОСОБА_3 України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно статті 124 ОСОБА_3 України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Народ безпосередньо бере участь у здійсненні правосуддя через народних засідателів і присяжних. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішеннями конституційного суду України № 9-зп від 25.12.1997 року, № 8-рп/2002 від 07.05.2002 року, № 15-рп/2002 від 09.07.2002 року, № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року, № 8-рп/2002 від 07.05.2002 року неодноразово здійснювалося офіційне тлумачення ст. 124 ОСОБА_3 України.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Неоднакове застосування судами касаційної інстанції норм права у випадках, коли позивачі намагалися довести незаконність процесуальних рішень, дій чи бездіяльності судді в конкретній справі не шляхом їх процесуального оскарження до суду вищої інстанції, а за допомогою звернення з окремим позовом, встановлено також у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2008 року (справа № 21-319 во 07). У низці рішень Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «ОСОБА_4 де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року). Відповідно до частини другої статті 124 ОСОБА_3 України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Проте в зазначених вище випадках між позивачами та суддями (відповідачами) такі правовідносини не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції. Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (статті 126 і 129 ОСОБА_3 України). Зазначена правова позиція викладена, зокрема, в вищезгаданій постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2008 року.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав до задоволення клопотань Фермерського господарства "ОСОБА_2В." про зупинення провадження у даній справі за наведених в них мотивів немає.

Керуючись ст.ст. 201, 307 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

у задоволенні клопотань Фермерського господарства "ОСОБА_2В." про зупинення розгляду справи та звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо тлумачення ст.ст. 8, 40, 55, 56, 124 ОСОБА_3 України та конституційності постанов Пленуму Верховного Суду України відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

ОСОБА_5