Справа № 746/567/15-ц Провадження № 22-ц/795/747/2016 Суддя у I інстанції Ходіч В. М.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя ОСОБА_1
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

04 квітня 2016 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Онищенко О.І., Позігуна М.І.,

з участю секретаря судового засідання Шкарупи Ю.В.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на його утримання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду та задовольнити його позовні вимоги , посилаючись на те. що під час розгляду справи судом першої інстанції було порушено приписи ст. 51 Конституції України, ст. 202 СК України, якими передбачено обовязок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Рішенням Народного суду Малинського району Житомирської області від 09 лютого 1989 року було встановлено батьківство ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_6 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від всіх видів заробітку боржника, починаючи з дня звернення до суду ОСОБА_6 і до досягнення дитиною повноліття.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до свого сина ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання та 1000 грн на лікування, посилаючись на те, що за вказаним рішенням суду він повністю виконав свої зобовязання, однак у даний час є інвалідом і потребує допомоги від сина, яку в добровільному порядку не отримує.

Положеннями ст. 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Визначення непрацездатної особи дано у ч.3 ст. 75 СК України, згідно якої, непрацездатною є особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 11 або 111 групи.

За правилом ч.4 ст. 75 СК України, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна , інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З матеріалів даної справи судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи безстроково та отримує пенсію по інвалідності в сумі 3549 грн 50 коп. щомісячно (а.с.44).

Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, з 01 вересня 2015 року встановлено в розмірі 1074 грн. Аналогічний розмір прожиткового мінімуму встановлено Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік починаючи з 01 січня 2016 року .

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те? що позивач є непрацездатною особою, однак, підстави для стягнення аліментів з відповідача, виходячи з приписів ч.1 ст. 202 СК України, відсутні, оскільки ОСОБА_3 отримує пенсію, розмір якої забезпечує йому прожитковий мінімум, а тому він не є особою, що потребує матеріальної допомоги.

Вимоги ОСОБА_7 про стягнення з відповідача на його лікування 1000 грн щорічно також обґрунтовано було залишено судом першої інстанції без задоволення, оскільки за положеннями ст. 206 СК України, кошти на лікування та догляд може бути стягнуто у виняткових випадках, та за наявності достатнього доходу (заробітку) у повнолітньої дитини.

З матеріалів справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює на різних випадкових роботах, не має регулярного заробітку, що вбачається з листа-відповіді виконкому Радомишльської міської ради Житомирської області № 5 від 06 січня 2015 року (а.с.40), та відповіді Малинскої ОДПІ від 25 січня 2016 року (а.с.48), а тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не має достатнього доходу для стягнення з нього витрат на лікування позивача є обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріально і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують законності його висновків. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: