Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарі - Неділько Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосп-Продукт», ОСОБА_2, третя особа «Васильківхлібопродукт» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить солідарно стягнути з відповідачів ТОВ «Сільгосп-продукт», ОСОБА_2 на користь позивача 8 186 703,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.01.2009 року між ЗАТ «Сільгосппродукт», правонаступником якого є ТОВ «Сільгосп-Продукт» та Компанією «Фесс Ентерпрайсес Лімітед» було укладено договір №03БПА-09/01 купівлі-продажу цінних паперів ЗАТ «Васильківхлібопродукт». Згідно умов цього договору, сторони домовилися про те, що Продавець зобов'язується продати та передати ціні папери ЗАТ «Васильківхлібопродукт» у кількості 367650 штук у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити ціні папери на умовах цього Договору, сума договору складає 30000000,00грн., оплату яких покупець зобов'язаний здійснити не пізніше 180 робочих днів після підписання договору. Крім того, 27.02.2009 р. між Компанією «Фесс Ентерпрайсес Лімітед» та ТОВ «Сільгосп-продукт» був укладений договір застави цінних паперів. Свій обов'язок, передбачений Договором щодо передачі цінних паперів у власність ТОВ «Сільгосп-продукт» продавець виконав належним чином та у повному обсязі. На виконання обов'язку ТОВ «Сільгосп-продукт» щодо оплати згідно договору №03БПА-09/01 купівлі продажу цінних паперів від 30.01.2009р., ТОВ «Сільгосп-продукт» на рахунок Компанії«Фесс Ентерпрайсес Лімітед» було частково перераховано грошові кошти в сумі 21813296,69 грн., а саме: 06.12.2010 р. - 18813296,69 грн., 20.08.2010 р. - 1000000,00 гри., 20.09.2010 р. - 1000000,00 грн., 12.10.2010 р. - 1000000,00 грн., що підтверджується відповідними виписками про рух коштів з банківського рахунку позивача. Отже ТОВ «Сільгосп-продукт» частково виконав зобов'язання за Договором щодо оплати цінних паперів ЗАТ «Васильківхлібопродукт», заборгованість становить 8186703,31грн. Приватне акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю «Фесс Ентерпрайсес Лімітед» є іноземною компанією, яка знаходиться на Кіпрі, Нікосія. Про факт наявності заборгованості за Договором, Компанії стало відомо під час здійснення аудиторської перевірки 01.09.2014 р. Цього ж числа між позивачем ОСОБА_1 та Компанією «Фесс Ентерпрайсес Лімітед» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набула права вимоги щодо сплати заборгованості у розмірі 8186703,31 грн. від ТОВ «Сільгосп-Продукт». 02.12.2015р. позивачем було направлено ТОВ «Сільгосп-продукт» повідомлення про відступлення права вимоги, з проханням погасити заборгованість протягом двох днів. Дані вимоги залишені без виконання. Також позивачеві відомо, що з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ТОВ «Сільгосп-продукт» за Договором №03БПА-09/01 від 30.01.2009 року, Компанією «Фесс Ентерпрайсес Лімітед» було укладено Договір поруки від 30 січня 2009 року зі ОСОБА_2, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 зобов'язується частково (в об'ємі половини суми невиконаного зобов'язання) відповідати за виконання ТОВ «Сільгосп-Продукт» зобов'язань, що виникли з Договору №03БПА-09/01 від 30.01.2009 року. Отже, ОСОБА_2 є солідарним боржником перед позивачем по договору поруки, оскільки відповідає за виконання зобов'язання ТОВ «Сільгосп-продукт» по Договору №03БПА-09/01 від 30.01.2009 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала вимоги позовної заяви з викладених у позові підстав та просила позов задовольнити. Додатково позивач пояснила, що вимоги за основним договором були їй відступлені 01.09.2014р., отже саме з цієї дати їй стало відомо про порушення її права, як правонаступника. Крім того зазначила, що сума заборгованості є значною, отже відповідачі зобов'язані погасити заборгованість не зважаючи на строки позовної давності.

Представник відповідача ТОВ «Сільгосп-Продукт» в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності звернення з даним позовом до суду, подав суду письмову заяву про застосування строків позовної давності (а.с.33) та додатково пояснив, що договором від 30.01.2009р. визначений строк оплати за придбані цінні папери - не пізніше 180 робочих днів з моменту підписання договору, укладання договору про відступлення права вимоги не перериває строку позовної давності. Також зазначив, що докази виконання ТОВ «Сільгосп-Продукт» договору в нього відсутні. Також представник зазначив, що він не наділений повноваженнями висловлювати позицію ТОВ «Сільгосп-Продукт» по суті позову крім застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав заяви, відповідно до яких просив розглядати справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що збіг термін давності стягнення коштів за укладеним з ним договором поруки.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Судом встановлено, що 30.01.2009 року між ЗАТ «Сільгосппродукт» (покупець) та Компанією «Фес Ентерпрайсес Лімітед» (продавець) укладено договір №03БПА-09/01 купівлі-продажу цінних паперів (а.с. 6).

Згідно п. 1.1. предметом даного договору є купівля-продаж цінних паперів (ЦП). Продавець зобов'язується продати та передати прості іменні акції ЗАТ «Васильківхлібопродукт» в кількості 367650шт. у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити ЦП на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що сума договору складає 30000000,00грн.

Відповідно до п.3.1 Договору №03БПА-09/01 купівлі-продажу цінних паперів, покупець зобов'язаний не пізніше 180 (сто вісімдесят) робочих днів, наступних після дня підписання цього Договору, здійснити оплату ЦП в сумі, визначеній в п.1.2. цього Договору. Для забезпечення виконання цього зобов'язання Покупець повинен надати Продавцеві у заставу цінних паперів, що є предметом купівлі-продажу за цим Договором, протягом п'яти днів з моменту реєстрації прав власності на вказані ЦП.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, який визначений у преамбулі, та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором (п. 6.1. Договору).

На підтвердження виконання Компанією «Фес Ентерпрайзез Лімітед» умов Договору №03БПА-09/01 купівлі-продажу цінних паперів від 30.01.2009 року, позивачем надано Виписку про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах №009131 за період з 17.02.2009р. по 20.02.2009р. (а.с.8), доказів виконання продавцем вимог п.2.2.2. Договору №03БПА-09/01 суду не надано, проте виконання зазначеною компанією свого зобов'язання по Договору не заперечується стороною відповідачів.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

В забезпечення виконання ЗАТ «Сільгосппродукт» зобов'язань за договору №03БПА-09/01 купівлі-продажу цінних паперів від 30.01.2009 року, між ЗАТ «Сільгосппродукт» та Компанією «Фес Ентерпрайсес Лімітед» укладено договір застави цінних паперів (а.с.7).

Крім того, 30.01.2009 р. між ОСОБА_2 (поручитель) та Компанією «Фес Ентерпрайсес Лімітед» (кредитор) укладено Договір поруки, згідно предмету якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ЗАТ «Сільгосппродукт», що виникли з Договору №03БПА-09/01 купівлі-продажу цінних паперів від 30.01.2009 року (а.с. 12).

Пунктом 2 Договору поруки визначено зобов'язання, забезпечене порукою: у відповідності до п. 1.1. договору №03БПА-09/01, сторони домовилися про те, що продавець (кредитор) зобов'язується продати та передати ціні папери ЗАТ «Васильківхлібопродукт» у кількості 367650 штук у власність покупця (боржника), а ЗАТ «Сільгосп-Продукт», зобов'язується прийняти та оплатити ціні папери на умовах Договору. У відповідності до п. 1.2. Договору №03БПА-09/01 сторони визначили, що сума договору становить 30000000,00 грн.

Відповідно до п. 3.1 Договору поруки від 30.01.2009 року, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов'язання. Але, в будь-якому випадку розмір відповідальності Поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов'язання, зазначеного в п. 4 цього Договору.

Відповідно до п.4.1 Договору поруки від 30.01.2009 року, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником, згідно основного договору в об'ємі половини суми невиконаного зобов'язання.

Відповідно до п.5.1.1 Договору поруки від 30.01.2009 року, поручитель зобов'язаний при порушенні ЗАТ «Сільгосп-Продукт» зобов'язання перед Компанією «Фес Ентерпрайсес Лімітед» за Основним Договором, виконати за боржника зобов'язання в сумі, забезпеченій порукою, у 20-ти денний строк з дня отримання вимоги від кредитора.

Пунктом 7.1 Договору поруки від 30.01.2009 року визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дати настання строку виконання зобов'язання боржником, передбачених пунктом 3.1. Основного договору, не пред'явить письмової вимоги поручителю.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Нормами ст. 525 ЦК України встановлена неприпустимість односторонньої відмови від зобов'язання або одностороння зміна його умов.

Як убачається зі змісту позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні, ТОВ «Сільгосп-продукт» виконав умови Договору №03БПА-09/01 купівлі-продажу цінних паперів від 30.01.2009 року щодо оплати за придбані цінні папери не в повному обсязі - в сумі 21813296,69грн., на підтвердження чого позивачем надано Transactions - Обороти і операції з МФО клієнта Компанія «Фесс Ентерпрайсез Лімітед», згідно якого 20.08.2010р., 20.09.2010р. та 12.10.2010р. здійснено три платежі по 1000000,00грн. (а.с.9), та платіжні квитанції від 06.12.2010р. на загальну суму 18813296,69грн. (а.с.10-11), а в сього на суму в розмірі 21813296,69грн.

Відповідачем ТОВ «Сільгосп-продукт» доказів здійснення повної або часткової оплати згідно умов Договору №03БПА-09/01 купівлі-продажу цінних паперів від 30.01.2009 року, суду не надано.

Як вже зазначалося вище, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

01.09.2014 року між Компанією «Фес Ентерпрайсес Лімітед» та ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до п.п. 1.1.-1.2. якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги щодо виконання грошового зобов'язання в сумі 8186703,31грн., як оплату за Договором купівлі-продажу цінних паперів №03БПЛ-09/01 від 30 січня 2009 року, а Новий кредитор приймає право вимоги, що належить Первісному кредитору. З цього Договору випливає, що Новий кредитор займає місце Первісного кредитора у зобов'язаннях, що виникли з Основного Зобов'язання в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору (а.с.13-14).

З огляду на викладене, розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд вважає вимоги позивача до відповідача ТОВ «Сільгосп-продукт» про стягнення коштів в сумі 8186703,31грн. обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до змісту ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як передбачено п. 7.1 Договору поруки від 30.01.2009 року, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дати настання строку виконання зобов'язання боржником, передбачених пунктом 3.1. Основного договору, не пред'явить письмової вимоги поручителю. При цьому пунктом 3.1. основного договору - Договору №03БПА-09/01 купівлі-продажу цінних паперів від 30.01.2009 року визначено, що покупець зобов'язаний не пізніше 180 робочих днів, наступних після дня підписання цього Договору, здійснити оплату ЦП в сумі, визначеній в п.1.2. цього Договору.

Таким чином порука відповідача ОСОБА_2 за договором поруки від 30.01.2009 року припинилася ще у 2009 році, тобто до укладення позивачем договору про відступлення права вимоги від 01.09.2014р., отже враховуючи, що до позивача, як до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, до неї не перейшло право вимоги до поручителя, оскільки на час укладення договору про відступлення права вимоги зобов'язання поруки ОСОБА_2 вже було припинено.

Крім того, за умовами Договору про відступлення права вимоги від 01.09.2014р. до нового кредитора перейшло право вимоги лише за основним договором - Договором купівлі-продажу цінних паперів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов в частині вимоги про стягнення коштів до відповідача ОСОБА_2, як поручителя за основним зобов'язанням, задоволенню не підлягає.

Представником відповідача ТОВ «Сільгосп-продукт» подано заяву про застосування до вимог строків позовної давності, у зв'язку з чим - відмовити в задоволенні позову.

Як вже зазначалося вище, згідно умов Договору №03БПА-09/01 купівлі-продажу цінних паперів від 30.01.2009 року, покупець зобов'язаний не пізніше 180 робочих днів, наступних після дня підписання цього Договору, здійснити оплату ЦП в сумі, визначеній в п.1.2. цього Договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Позивач звернулася з даним позовом до суду 10.12.2015 року, відповідач ТОВ «Сільгосп-продукт» зобов'язався оплатити цінні папери не пізніше 180 робочих днів після 30.01.2009 року.

Таким чином, позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача ТОВ «Сільгосп-продукт» з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову до даного відповідача.

Посилання позивача про те, що до відступлення права вимоги вона не була обізнана про існування заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки в разі відсутності заборгованості, право на вимогу не було би відступлено первісним кредитором.

Твердження позивача про те, що первісний кредитор дізнався про наявність заборгованості за зобов'язанням про оплату вартості ЦП лише 01.09.2014р. під час здійснення аудиторської перевірки є необґрунтованими, оскільки неналежне ведення компанією бухгалтерського обліку не може бути поважною причиною пропуску строку позовної давності, крім того, жодного доказу на підтвердження того, що первісний кредитор виявив неналежне виконання відповідачем ТОВ «Сільгосп-продукт» умов договору лише 01.04.2014р. суду не надано. Листом первісного кредитора на адресу відповідача лише повідомлено про виявлення такої заборгованості в розмірі, відступленому за договором про відступлення права вимоги та не зазначено дату проведення відповідної перевірки (а.с.15).

При цьому, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду з позовами розмірі.

На підставі викладеного, ст. 3, 6, 11, 12, 15, 16, 256, 257, 260-262, 267, 509, 510, 512-514, 525, 526, 527, 530, 553, 554, 559, 598, 610, 626-629, 631, 632, 655, 656 ЦК України, керуючись ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосп-Продукт», ОСОБА_2, третя особа «Васильківхлібопродукт» про стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя