АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1490/16 Головуючий 1 інстанції Майстренко О.М.
Справа № 633/9912/14-ц Доповідач: Коваленко І.П. Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року судова колегія судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Коваленко І.П.,

суддів - Бездітко В.М., Довгаль А.П..,

при секретарі - Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Самопоміч», треті особи: ОСОБА_2 і ОСОБА_3, про визнання дій незаконними і про зобовязання надати інформацію та про визнання частково недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до кредитної спілки «Самопоміч», треті особи: ОСОБА_2 і ОСОБА_3, про визнання дій незаконними і про зобов'язання надати інформацію та про визнання частково недійсним кредитного договору.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 12 липня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір про іпотечний кредит № 158-7 про відкриття кредитної лінії на загальну суму 100 000 грн. під 2,7 % на місяць (32,4 % - річних), строком до 12 липня 2008 р. За період дії кредитного договору він намагався виконувати належним чином його умови, однак, звернувшись до фахівців та проаналізувавши умови договору, з'ясував, що між сторонами фактично не досягнуто згоди з усіх, істотних умов кредитного договору, бо у ньому не узгоджені розмір щомісячного платежу за кредитом та за процентами, розмір абсолютного подорожчання кредиту за весь термін кредитування, загальна вартість кредиту, також відсутній графік оплати.

Окрім цього, вказував, що відповідач ні до укладення кредитного договору, ні в момент його укладення, не надав йому додатку до кредитного договору, в якому повинна бути вказана сума всіх платежів за весь термін кредитування (за кредитом та процентами), абсолютне значення подорожчання кредиту, та загальна вартість кредиту. Вважав, що відповідачем порушені його законні права при укладенні кредитного договору та норми декількох законів України, зокрема Закону України "Про кредитні спілки".

Також посилається на ч. І ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", згідно до якої фінансові послуги надаються суб'єктами підприємницької діяльності на підставі договору, та на підставі ст.12 і ст.19 вказаного закону. Вважав, що при укладенні кредитного договору відповідач грубо порушив норми Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції на дату укладення кредитного договору), а тому п.4 кредитного договору є несправедливим та недійсним.

В зв'язку з цим просив визнати незаконним ненадання Кредитною спілкою «Самопоміч» перед підписанням Договору про іпотечний кредит №158-7 від 12 липня 2007 року та зобов'язати КС «Самопоміч» надати ОСОБА_1 обов'язкову інформацію в об'ємі та за формою, що передбачена ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про умови кредитування, що діяли на момент підписання договору; визнати несправедливим та недійсним п.4 Договору про іпотечний кредит.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року позов був задоволений в повному обсязі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2015 року заява кредитної спілки «Самопоміч» про перегляд заочного рішення суду була задоволена і заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року скасовано.

При новому розгляді представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, надала суду письмові та усні заперечення на позов, документи на обґрунтування своєї позиції, посилаючись на те, що позовні вимоги безпідставні, з тих підстав, що в даному випадку до спірних правовідносин не можуть бути застосовані (і не можуть бути поширені на них) ні Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"(в редакції на дату укладання кредитного договору), ні Закон України «Про захист прав споживачів» (в редакції на дату укладання кредитного договору). Вважав, що позивач не є суб'єктом, на якого поширюється Закон України «Про захист прав споживачів». В заяві про надання кредиту позивач просив надати йому кредит на підприємницьку діяльність вказуючи, що сплачувати кредит буде за рахунок доходів від підприємницької діяльності, на підтвердження чого надав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Відповідач не надає послуги для задоволення суспільних потреб, а лише для потреб обмеженого кола осіб - її членів; тому наданий кредит не є споживчим. Відповідач не є суб'єктом підприємницької діяльності, з тих підстав, що позивач як член кредитної спілки є не клієнтом, а співнадавачем та одночасно отримувачем цих самих послуг. Позивач самостійно з власної ініціативи звернувся до відповідача за кредитом, вступив до вказаної спілки, виступив ініціатором укладання кредитного договору та власноруч підписав його разом з іншими позичальниками. При укладанні кредитного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, викладено в договорі, позивач ознайомився зі статутом кредитної спілки, умовами кредитного договору, погодився з ними та підписав його, а у подальшому частково виконував його. З ініціативою щодо будь-яких змін до договору не звертався. Позивач, підписавши вказаний договір, погодився з його умовами, а тому був обізнаний про розмір процентів, він знав та йому був зрозумілий порядок нарахування та сплати процентів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Крім того, в заочному рішенні від 15 вересня 2015 року суд зазначав, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки був ненаданий графік оплати за Кредитним договором. Також, заочним рішенням було підтверджено про несправедливість та дискримінаційний характер умов в договорі про правила зміни відсоткової ставки щодо споживача. Апелянт вважає , що дані правовідносини підпадають під регулювання п. 4 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте в оскаржуваному рішенні від 27 листопада 2015 року суд дійшов протилежного висновку щодо вищезазначених обставин.

Так, суд встановив, що Закон України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не розповсюджуються на регулювання даних правовідносин.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом було встановлено, що 11 липня 2007 року позивачем, а 12 липня 2007 р. - третіми особами ОСОБА_2, ОСОБА_3, було подано до відповідача заяви-анкети.

В заяві-анкеті кожен з них просив прийняти їх до членів кредитної спілки "САМОПОМІЧ", та своїми підписами підтвердили, що зі статутом КС "САМОПОМІЧ" ознайомлені. Підписання та подання спілці вказаної заяви-анкети, членство в кредитній спілці не оспорюється.

12 липня 2007 р. позивач подав відповідачу заяву про надання кредиту на підприємницьку діяльність в сумі 100 000. грн. на строк 12 місяців, де було вказано, що погашати кредит та оплачувати проценти має намір за рахунок від комерційної діяльності.

Підписання позивачем та подання спілці такої заяви не оспорюється.

12 липня 2007 року між позивачем ОСОБА_2, ОСОБА_3, як позичальниками було укладено з відповідачем як кредитором договір про іпотечний кредит № 158-7 про відкриття кредитної лінії на загальну суму 100 000 грн. під 2,7 % на місяць (32,4 % річних). Факт підписання вказаного договору не оспорюється. У вказаному договорі містяться підписи сторін, підпис кредитора засвідчений його печаткою.

Позичальники зобов'язалися до 12 липня 2008 року повернути кредит і щомісячно сплачувати проценти за ставкою 2,7 % на місяць, що розраховується поденно від наданої суми кредиту. У разі прострочки сплати процентів на строк більше п'яти днів, позичальники зобов'язані до повного погашення заборгованості зі сплати процентів сплачувати проценти за зобов'язанні до повного погашення заборгованості зі сплати процентів сплачувати проценти за подвоєною ставкою, що розраховується поденно від суми наданого кредиту та заборгованості зі сплати процентів. Умовою надання зазначеного кредиту було укладання договору іпотеки.

В забезпечення своїх зобов'язань згідно до кредитного договору 16 липня 2007 року був укладений іпотечний договір, згідно до якого позивачі передали в іпотеку квартиру.

Отримавши кредитні кошти у розмірі 82 807 грн. 41 коп. за кредитною лінією, позивачі перестали сплачувати проценти за користування кредитом з 28 лютого 2009 року.

Станом на 05.11.2010 року заборгованість по кредиту складає 82 807 грн. 41 коп., з яких заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 161 840 грн. 10 коп., а всього 244 647 грн. з 51 коп.

Всі ці обставини також підтверджуються копією договору про іпотечний кредит від 12 липня 2007 року, а також були встановлені рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2011 року, зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 07.11.2012 року, за позовом кредитної спілки "САМОПОМІЧ" до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за Договором про іпотечний кредит №158-7 від 12.07.2007 р., де приймали участь ті ж самі особи, апеляційним судом зроблені висновки, що всі розрахунки які проведені в операціях по кредитах нерозривно пов'язані з умовами договору і повністю відповідають його умовам. Крім того, в умовах договору про іпотечний кредит відсутні будь-які штрафи, а також відсутня штрафна відсоткова ставка. У пункті 4 договору про іпотечний кредит йдеться про правові наслідки порушення зобов'язання, а саме зміну умов договору, що цілком відповідає п.2 ч. І ст. 611 ЦК України, згідно до якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, всі розрахунки кредитної спілки є вірними і нічим не відрізняються від доданих операцій по кредитах до позову та уточнень. Таким чином, при ухваленні заочного рішення судом було враховано всі розрахунки за операціями за кредитами і не порушено прав відповідачів щодо їх сплати заборгованості за процентами та кредитом.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що встановлені обставини та висновки, були прийняті судом згідно до ст.61 ЦПК України.

Факт часткового виконання кредитного договору позивачем в даному провадженні також не оспорюється.

Доводи позивача стосовно порушення відповідачем при укладенні кредитного договору норм декількох законів України, зокрема Закону України "Про кредитні спілки", Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", та норми Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції на дату укладення кредитного договору), обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів.

Згідно з вимогами ст..627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ,а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вимогами ст..1054, 1055 ЦК України встановлено, що кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Згідно до ст.3 зазначеного закону кредитна спілка не може бути засновником, співзасновником або учасником суб'єкта (суб'єктів) підприємницької діяльності, крім місцевого кооперативного банку, як на території України, так і за її межами. Згідно до ст.7 цього ж закону, кредитна спілка діє на основі статуту. У статуті кредитної спілки обов'язково зазначаються, зокрема, права та обов'язки членів кредитної спілки; умови і порядок вступу до кредитної спілки, порядок припинення членства; порядок і умови надання кредитів членам кредитної спілки тощо.

Згідно до ст.21 вказаного закону кредитна спілка відповідно до свого статуту, зокрема, надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається. При цьому кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою; ціни (тарифи) на послуги, що надаються кредитною спілкою; види кредитів, що надаються кредитною спілкою, умови надання та строки повернення кредитів; способи забезпечення кредитних зобов'язань, вимоги щодо забезпечення погашення кредитів.

Суд вважає, що відповідач діяв в межах вищевказаних норм закону.

Згідно до ст.130 ГК України кредитною спілкою є неприбуткова організація, заснована громадянами у встановленому законом порядку на засадах добровільного об'єднання грошових внесків з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні інших фінансових послуг. Кредитна спілка діє на основі статуту, який затверджується загальними зборами членів кредитної спілки. Кредитна спілка не може бути засновником або учасником суб'єктів підприємницької діяльності. Статус, порядок організації та здійснення господарської діяльності кредитної спілки визначаються цим Кодексом, законом про кредитні спілки та іншими законами.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити певні умови.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Із заяви позивача від 11.07.2007 року вбачається, що він просив надати кредит на підприємницьку діяльність та надав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.22), то позивач як суб'єкт підприємницької діяльності-отримувач фінансової послуги, та ще й особа, що отримує кредит на підприємницьку діяльність, не є споживачем в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів".

Отже, доказів того, що кредит є споживчим, позивачем, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

В силу ст.1 Закону України "Про кредитні спілки" відповідач не надає послуги для задоволення суспільних потреб: він надає такі послуги (кредит) лише для задоволення потреб обмеженого кола осіб - її членів, у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг. Тому кредит, що надається кредитною спілкою, не є продукцією у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів". Кредит, що надається кредитною спілкою, не є і послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів", бо не здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Окрім цього, в ст.6 вказаного Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", на яку теж посилається позивач, вказано, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами підприємницької діяльності на підставі договору, і вказано, що саме повинен містити такий договір. Проте, зважаючи на вищевказані правові норми, ця стаття теж не може бути застосована стосовно кредитної спілки. Не може бути застосована і зазначена позивачем ст.12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", бо вона регулює право саме клієнта фінансової установи на інформацію.

Позивач в силу свого спеціального статусу, як член кредитної спілки, є не клієнтом, а співнадавачем та одночасно отримувачем цих самих послуг.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -