У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Еталон» на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 31 серпня 2015 року він уклав із товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Еталон», (далі -

ТОВ «Лізингова Компанія «Еталон») договір фінансового лізингу № 002793, за умовами якого товариство взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу: міні-трактор Jinma 264 Е у власність і передати йому у користування. Для цього він мав сплатити аванс за трактор в розмірі 25 000 грн, що ним і було зроблено в день укладення договору двома квитанціями: на 20 000 грн та на 5 000 грн.

Однак пізніше він дізнався, що ці кошти є не авансовим платежем, а сплачені як комісія за організацію і оформлення договору, про що представник товариства не повідомила його, а в призначенні платежу було зазначено «оплата за товари/послуги за дог. № 2793», представник компанії не надала йому можливості ознайомитися зі змістом договору, зазначила що слід сплатити аванс, а вона тим часом заповнить бланк договору, пояснила що трактор через два дні доставлять йому додому.

Підписавши договір і отримавши один його примірник, він поїхав додому, після чого уважно переглянув умови договору та з'ясував, що строк передачі трактора становить не 2, а 50 днів і для цього він повинен сплатити

50 % його вартості, а сплачені ним 25 000 грн. - це не аванс, а комісія за організацію, яка не повертається навіть тоді, коли договір не буде виконаний з вини лізингодавця; остаточна вартість трактора не 25 000 грн., а 250 000 грн; трактора немає в наявності у лізингової компанії, а вона має його придбати, тобто це є непрямий фінансовий лізинг. При розірванні договору сплачені ним кошти не повертаються за будь-яких умов. Отже, обставини укладення договору свідчать про нечесну підприємницьку практику з боку товариства, а сам договір не відповідає вимогам закону.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути на його користь сплачені кошти в сумі 25 000 грн.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від

14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 002793 від 31 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон».

Стягнуто з ТОВ Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 сплачені ним за недійсним договором кошти у сумі 25 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, скаржник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того що умови оспорюваного договору не відповідають вимогам закону та беззаперечно є несправедливими з огляду на те, що наслідком розірвання договору з ініціативи лізингодавця є неотримання транспортного засобу лізингоодержувачем, та ще й при цьому понесення ним неоправданих витрат: утримання штрафу у розмірі 20% від сплаченого авансового платежу і повне неповернення йому сплаченої суми комісії за організацію, адже це свідчить про існування явного істотного балансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в

ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2013 року (справа № 6-40цс13).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

До касаційної скарги скаржник подав клопотання в якому просив зупинити виконання рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від

22 лютого 2016 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки товариству з обмеженою відповідальність «Лізингова Компанія «Еталон» відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Еталон» на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача та стягнення коштів, відмовити.

Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Еталон» про зупинення виконання рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович