Справа № 344/5253/15-ц
Провадження № 22-ц/779/615/2016
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 предявив до ОСОБА_4 позов про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовано тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачкою, який 23.08.2005 року за рішенням суду було розірвано, ними 10.06.2003 року було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Зазначив також те, що у них була домовленість про залишення даної квартири донці Яні, однак у 2013 році бувша дружина повідомила йому про намір продажі даної квартири. Посилаючись на те, що дана квартира була придбана за спільні кошти, а також на те, що після розірвання шлюбу та виїзду дружини за межі України він оплачував комунальні послуги, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину вищеназваної квартири.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Постановлено визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя. Цим же рішенням за ОСОБА_2 визнано право власності на частину вищезазначеної квартири, однак не зазначено, на яку саме її частину.

Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині визначення належної йому частки квартири, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду. Апелянт вказує на те, що у звязку зі смертю головуючого-судді в даній справі, визначити частку в спільному майні подружжя шляхом роз'яснення рішення або ухвалення додаткового рішення не є можливим. Також, вказує на те, що винесене судове рішення не може бути предявлено до виконання та не може набрати законної сили в такому вигляді, яке на даний час існує. ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що дана квартира була придбана під час шлюбу із відповідачем за спільні кошти, а тому, на його думку, 1/2 частина даної квартири повинна належати також і йому. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду в частині визначення частки квартири скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про визнання за ним 1/2 частини спірної квартири.

ОСОБА_4 в засідання апеляційного суду не зявилась з невідомих причин, хоча судові повідомлення повторно направлялись за останнім відомим місцем її проживання. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності відповідача.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу з вищезазначених мотивів підтримала. Крім того, представником зазначено, що ОСОБА_4 в даний час заперечує право власності ОСОБА_2 на частку у спірній квартирі, і має намір відчужити назване жиле приміщення без його згоди.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

За змістом п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення судом норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції 16 жовтня 2015 року за результатами розгляду даної справи було проголошено тільки вступну та резолютивну частини рішення про задоволення позову ОСОБА_2, в якій однак не вказано, яку саме частину спірної квартири виділено у власність позивачу (а.с.56).

Оскільки судом першої інстанції не виготовлено повний текст рішення та не обґрунтовано свої правові висновки, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема ч.3 ст.209 ЦПК України. Тому оскаржене рішення не може бути залишено в силі навіть у неоскарженій частині. По даній справі є підстави для ухвалення нового рішення.

Судом встановлено, що сторони в справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.06.1997 року по 23.08.2005 року, що підтверджується копіями рішення суду та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.12, 15).

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 10.06.2003 року ОСОБА_4 уклала договір №155-Д купівлі-продажу однокімнатної квартири по вул. Миколайчука, 8/3 в м. Івано-Франківську (а.с.49-50).

За змістом ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як розяснено Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, оскільки спірна квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі, і ніяких належних доказів того, що на придбання цього жилого приміщення було використано кошти, належні тільки ОСОБА_4, колегія суддів приходить до висновку про те, що дана квартира є спільною сумісною власністю сторін.

Однак, колегія суддів вважає спір щодо визнання об'єкту нерухомості спільною сумісною власністю подружжя безпредметним, оскільки по-перше, такий правовий режим названої квартири встановлено ч. 1 ст. 60 СК України, він іншою стороною не оспорюється і підтвердження у судовому порядку не потребує.

По-друге, вимога про визнання майна спільною сумісною власністю та вимога про визнання права на його конкретну частку є взаємовиключними, оскільки визначення розміру часток співвласників припиняє правовий режим спільної сумісної власності.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку підставою позову ОСОБА_2 є невизнання його права на частку у спірному майні. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права.

Частиною 2 статті 16 ЦК України в якості одного із способів захисту цивільних прав та інтересів судом передбачено визнання права.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, оскільки спірна квартира, придбана сторонами під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, а тому вона підлягала б поділу відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України.

Підстав, передбачених ч. 3 ст. 70 СК України для відступу від рівності часток у спільному майні подружжя, немає, так як відповідач не надала суду належних та допустимих доказів щодо такого відступу.

Однак, спірна квартира є однокімнатною, і тому реальному поділу не підлягає. ОСОБА_2 заявлено вимогу про визнання за ним права на 1/2 частку у спірній квартирі. Колегія суддів вважає, що така його вимога ґрунтується на нормах матеріального права, її задоволення буде сприяти правовій визначеності та впевненості позивача у його правовому статусі як носія суб'єктивного права.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 303; 307; 309; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2015 року в даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності за кожним по 1/2 частці у квартирі АДРЕСА_1.

В решті вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

ОСОБА_5