У х в а л а

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

ЗавгородньоїІ.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Санаторій «Берізка» Прилуцької міської ради Чернігівської області, Прилуцької міської ради Чернігівської області про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Прилуцької міської ради Чернігівської області на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Санаторій «Берізка» Прилуцької міської ради Чернігівської області (далі - КП «Санаторій «Берізка»), Прилуцької міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що із серпня 2010 року до червня

2012 року він виконував обов'язки директора КП «Санаторій «Берізка», проте за весь вказаний період йому не виплачувалася заробітна плата, у зв'язку із чим просив стягнути на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 65 026 грн 76 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку до дня фактичного розрахунку, 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 940 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня

2015 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня 2015 рок скасовано, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто із КП «Санаторій «Берізка» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати в сумі 32 513 грн 38 коп. та 32 654 грн

16 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку до дня фактичного розрахунку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі Прилуцька міська рада Чернігівської області просить рішення апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня

2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня 2015 року, що було помилково скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що позивачу не було оплачено роботу із виконання обов'язків директора КП «Санаторій «Берізка».

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Судом установлено, що відповідно до розпорядження Прилуцького

міського голови від 29 липня 2008 року № 109 ОСОБА_3 працював на посаді директора комунального підприємства «Міськсвітло» (далі - КП «Міськсвітло») за контрактом до 11 вересня 2013 року включно.

Розпорядженням Прилуцького міського голови від 31 серпня 2010 року № 109 на ОСОБА_3 було покладено виконання обов'язків директора КП «Санаторій «Берізка».

Згідно з розпорядженням Прилуцького міського голови від 24 травня 2012 року № 45-ОС ОСОБА_3 звільнено від виконання обов'язків директора КП «Санаторій «Берізка» з 1 червня 2012 року відповідно до поданої заяви.

КП «Санаторій «Берізка» було створене згідно з рішенням Прилуцької міської ради від 26 травня 2005 року, підприємство здійснює свою діяльність відповідно до статуту.

Відповідно до інформації, наданої КП «Санаторій «Берізка», управлінням статистики у Прилуцькому районі Чернігівської області та Прилуцькою ОДПІ у Чернігівській області вбачається, що із серпня

2010 року була припинена основна діяльність санаторію (оздоровлення дітей), що було джерелом прибутку, на підприємстві залишився лише персонал, який здійснює забезпечення охорони приміщень підприємства.

За весь період виконання ОСОБА_3 обов'язків директора КП «Санаторій «Берізка» останньому заробітна плата не нараховувалась і не виплачувалась, що вбачається із копій розрахунково-платіжних відомостей за вересень 2010 року; січень, грудень 2011 року; січень, травень 2012 року,

у зв'язку із чим ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості із заробітної плати.

За правилами ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від

3 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» оплата праці сумісників проводиться за фактично виконану роботу.

Також за правилами ст. 102-1 КЗпП України працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Проте, як убачається з матеріалів справи та пояснень сторін, контракт із ОСОБА_3 як із директором КП «Санаторій «Берізка» не укладався.

У табелях обліку робочого часу КП «Санаторій «Берізка», які є

поіменним списком усіх працівників відділу, служби чи іншого структурного підрозділу підприємства з відмітками навпроти кожного прізвища про

використання працівником робочого часу протягом облікового періоду, за вересень 2010 року, січень, грудень 2011 року, березень-квітень 2012 року, прізвище позивача відсутнє.

При цьому табелі обліку робочого часу та розрахунково-платіжні відомості затверджувались ОСОБА_3 як директором підприємства, будь-яких зауважень щодо невнесення його до вказаних документів позивачем протягом усього часу роботи не висловлювалось.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції з урахуванням вищезазначених положень закону та встановлених у справі обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України дійшов правильного по суті висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з відсутності належних і допустимих доказів, які б підтверджували фактичне виконання ОСОБА_3 обов'язків директора КП «Санаторій «Берізка», а відтак - відсутності підстави для стягнення заборгованості із заробітної плати й, відповідно, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України зазначені положення закону та обставини справи не врахував і помилково скасував рішення суду першої інстанції, зазначивши про наявність правових підстав для задоволення позову через доведеність вимог ОСОБА_3

Отже, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2015 року підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня

2015 року.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової

палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Прилуцької міської ради Чернігівської області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня

2015 року скасувати.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від

31 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М.Завгородня

Ю.Г. Іваненко

В.І.Мартинюк