Справа №591/6491/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/621/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І. ,

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Сумська міська рада, Управління освіти і науки Сумської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення компенсації за невиконання мирової угоди у вигляді штрафу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі, яку уточнили та доповнили, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги: усунути перешкоди в користуванні земельної ділянкою по АДРЕСА_1 за вже сформованим між родинами ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 порядком землекористування, як передбачено пунктом 1.6 мирової угоди, затвердженої ухвалою Зарічного районного суду м. Суми 10 листопада 2014 року; стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 компенсацію за невиконання мирової угоди у вигляді штрафу в розмірі 10 000 грн. з урахуванням інфляційних збитків на момент стягнення штрафу (пункт 1.8 затвердженої мирової угоди).

Заявляють клопотання в разі потреби вийти за межі доводів апеляційної скарги в передбаченому ч. 3 ст. 303 ЦПК України порядку чи звернутись у встановленому порядку до Конституційного Суду України через Верховний Суд України, якщо у суду виникне сумнів відносно конституційності норм застосованого закону нормам Конституції України у порядку ч. 3 ст. 8 ЦПК України; в разі виникнення у суді спору відносно конституційності норми, застосованої судом у порядку ст. 124 Конституції України, ст. 83 Закону України «Про Конституційний Суд України»; в разі виникнення практичної необхідності у тлумаченні окремих статей і положень Конституції України і законів України у порядку ст. ст. 124, 150 Конституції України, ст. 94 Закону України «Про Конституційний Суд України»; у відповідності зі ст. 8 Конституції України в будь-якому разі застосувати принцип верховенства права задля порушених прав позивача.

Посилаючись на ст. ст. 14, 61 ЦПК України щодо обов'язковості судових рішень та щодо того, що не підлягають доказуванню при розгляді інших справ обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, зазначає, що факт і порядок користування сторін земельною ділянкою встановлений судом при розгляді справи № 591/9227/13-ц у 2014 році, на який іде посилання в п. 1.6 мирової угоди, факт користування земельною ділянкою сторонами не оспорюється.

Вказує також, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання про витребування інвентаризаційної справи на домоволодіння, при допиті свідків виявив непослідовність, задовольнивши клопотання про допит лише позивача як свідка - ОСОБА_3, що суперечить вимогам ст. 212 ЦПК України.

Матеріалами перевірки Сумським відділом поліції звернення ОСОБА_3 від 7 травня 2015 року встановлено, що ОСОБА_5 відомо про існування мирової угоди, затвердженої ухвалою Зарічного районного суду м. Суми, однак через не витребування судом вказаних матеріалів з Сумського відділу ГУНП та в зв'язку з відмовою у допиті свідків судом не встановлений даний факт та факт самовільного перенесення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 огорожі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, які підтримали скаргу з мотивів, в ній викладених, представника відповідача, який заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним, третьої особи, яка покладається на розсуд суду, дослідивши матеріали даної справи та попередніх справ, розглянутих судами за спорами цих сторін, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

31 серпня 2015 року позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 листопада 2014 року у справі №591/9227/13-ц затверджена мирова угода між ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також між іншими учасниками судового процесу - ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Відповідно до пункту 1.6 мирової угоди порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між родинами ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 має відповідати вже сформованому порядку користування земельною ділянкою, який відображений у схематичному плані земельної ділянки, розробленому КП «Сумське МБТІ» для затвердження мирової угоди.

Родини домовилися про використання земельної ділянки у співвідношенні 31/200 частини - родиною ОСОБА_4, 32/200 - родиною ОСОБА_8 та 37/200 - родиною ОСОБА_6, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою членів родин від 19 березня 2015 року. Зазначені долі землекористування відповідають долям у праві спільної часткової власності у домоволодінні АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 20 березня 2015 року.

Пунктом 1.7 мирової угоди передбачені зобов'язання сторін, які полягають у забороні кожній стороні не чинити один одному перешкоди у користуванні земельними ділянками згідно із вже сформованим порядком землекористування між сторонами, що відповідає плану користування земельною ділянкою між землекористувачами, на який іде посилання в п. 1.6 цієї угоди.

Пунктом 1.8 мирової угоди передбачено право кожного учасника цієї угоди стягнути з учасника, який відмовився від виконання даної угоди або оспорив її на свою користь, штраф за невиконання угоди у розмірі 10 000 грн. з врахуванням інфляційних збитків від цієї суми на момент стягнення штрафу.

07 травня 2015 року відповідачами порушений встановлений порядок користування земельною ділянкою, про дотримання якого домовились сторони у мировій угоді, затвердженій судом 10 листопада 2014 року. Цей факт підтверджується матеріалами перевірки, проведеної Сумським МВ УМВС України в Сумській області, згідно висновку від 13 травня 2015 року, а також результатами обстеження і обмірів, проведених представниками Департаменту містобудування та земельних відносин, викладеними у листі від 25 травня 2015 року № 786/08.01-11-с, якими встановлено, що частину огорожі (металеву сітку), встановленої на земельній ділянці АДРЕСА_1 згідно з план-схемою КП «Сумське БТІ», в районі сараю «Г» перенесено на відстань 3,48 метрів та довжиною 11,73 метри в напрямку земельної ділянки АДРЕСА_2. Такими діями відповідачі порушили умови затвердженої ухвалою суду мирової угоди, стороною якої вони є.

У зв'язку з неправомірними діями, що порушують встановлений порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1, відповідачам ОСОБА_6 було направлено лист-вимогу від 12 серпня 2015 року, якою родина ОСОБА_4 у черговий раз пропонувала у добровільному порядку усунути порушення умов мирової угоди шляхом перенесення огорожі та відновлення первинних меж земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні родини ОСОБА_4.

Просили відновити межі земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідно до схематичного плану земельної ділянки, виготовленому у 2014 році КП «Сумське МБТІ», у якому викладений сформований порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1, який став підставою затвердження мирової угоди ухвалою Зарічного районного суду м. Суми у справі №591/9227/13-ц; стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 компенсацію за невиконання мирової угоди у вигляді штрафу у розмірі 10 000 грн. з урахуванням інфляційних збитків на момент стягнення штрафу.

20 січня 2016 року позивачі уточнили позовні вимоги, зазначивши третьої особою в справі і Управління освіти Сумської міської ради, та просили усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за вже сформованим між родинами ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 порядком землекористування, як передбачено пунктом 1.6 мирової угоди, затвердженої ухвалою Зарічного районного суду м Суми 10 листопада 2014 року; стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 компенсацію за невиконання мирової угоди у вигляді штрафу в розмірі 10 000 грн. з урахуванням інфляційних збитків на момент стягнення штрафу (а.с.56).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, зазначивши, що позивачі не надали суду належних та допустимих доказів тому, що вони є землекористувачами земельної ділянки АДРЕСА_1 в розумінні приписів Земельного кодексу України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи, вірно встановленим судом, та вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності належать відповідно 37/200, 37/200, 32/300, 32/300, 32/300, 31/200, 31/200 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.8).

Рішенням виконкому Сумської міської ради № 248 від 12 травня 2009 року надано дозвіл на переведення житлового будинку по АДРЕСА_1 у будинок садибного типу.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 грудня 2013 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 29 січня 2014 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року у справі № 591/9285/13-ц за позовом ОСОБА_7 до КУ «Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №21», третя особа - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Сумська міська рада, КП «Сумське МБТІ», про визнання права власності та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій, зобов'язано КУ «Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №21» утриматися від вчинення будь-яких дій щодо знесення (демонтажу) будівлі сараю літера «Б», розташованого в АДРЕСА_1 (справа № 591/9285/13-ц, а.с.143-146, 195-197, 225-226).

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2014 року, залишеною без зміни ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року, у адміністративній справі № 591/9098/13-а за позовом ОСОБА_7 до Сумської міської ради, треті особи - КУ «Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №21», ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання протиправним та скасування рішення Сумської міської ради, визнано протиправним та скасоване рішення Сумської міської ради від 19 червня 2013 року № 2445-МР «Про надання згоди на списання з балансу комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 будівлі сараю по АДРЕСА_1 (справа № 591/9098/13-а, а.с.113-116, 166-168).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, КП «Сумське міське БТІ», Сумська міська рада, КУ ЗОШ №21, про вчинення дій, покладення зобов'язань, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном бу4ло затверджено мирову угоду, згідно умов якої:

1.1. Сторони визнають, що з моменту набуття права власності на житло шляхом його приватизації кожен з співвласників: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, набули по 1/7 частки кожний права власності у спільному майні, яким є допоміжні приміщення - погреб під літерою «п/г» та сарай під літерою «Б», що розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

1.2. З метою встановлення розміру грошової компенсації, яка підлягає сплаті співвласникам, право власності яких на частку у спільному майні припиняється, сторони домовились, що вартість погребу під літерою «п/г» та сараю під літерою «Б» на земельній ділянці по АДРЕСА_1 складає 8000 грн. та 8000 грн., відповідно.

1.3. З моменту укладення цієї угоди припиняється право власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на частку по 1/7 кожного у спільному майні, яким є погреб під літерою «п/г» на земельній ділянці по АДРЕСА_1, а родина ОСОБА_4, члени якої залишаються співвласниками зазначеного майна, зобов'язується виплатити під час укладення цієї угоди грошову компенсацію у розмірах, попередньо визначених та погоджених між сторонами, а саме - на користь ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 по 667 гривень кожному, та ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 1000 гривень кожному.

1.4. З моменту укладення цієї угоди припиняється право власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, на частку по 1/7 кожного у спільному майні, яким є сарай під літерою «Б» на земельній ділянці по АДРЕСА_1, а родина ОСОБА_6, члени якої залишаються співвласниками зазначеного майна, зобов'язується виплатити під час укладення цієї угоди грошову компенсацію у розмірах, попередньо визначених та погоджених між сторонами, а саме - на користь ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 по 1333,3 гривень кожному та ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 1000 гривень кожному.

1.5. Факт отримання грошової компенсації підтверджується розписками учасників угоди, які її отримали, або їх представників.

1.6. Сторони досягли домовленості про те, що, не зважаючи на припинення права спільної власності між ними на допоміжні приміщення - погреб під літерою «п/г» та сарай під літерою «Б» домоволодіння, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_1, відповідно до попередніх положень даної угоди, порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між родиною ОСОБА_4, родиною ОСОБА_8 та родиною ОСОБА_6 залишаться не змінним відповідно до вже сформованого порядку землекористування земельною ділянкою у зазначеному домоволодінні між сторонами, що відповідає плану користування земельною ділянкою між землекористувачами.

1.7. Сторони цією угоди беруть на себе зобов'язання не чинити один одному перешкод у користуванні належним сторонам на праві власності нерухомим майном, розташованим на земельній ділянці по АДРЕСА_1, та зобов'язуються не чинити перешкод один одному у користуванні земельними ділянками, що є у користуванні сторін, згідно із вже сформованим порядком землекористування між сторонами, що відповідає плану користування земельною ділянкою між землекористувачами, на яке іде посилання в п.1.6 цієї угоди.

1.8. У випадку відмови у подальшому будь-кого з учасників даної угоди від її виконання або оспорювання її, надається право кожному іншому учаснику цієї угоди окремо стягнути з такого учасника на свою користь штраф за невиконання угоди у розмірі 10 000 гривень із урахуванням інфляційних збитків від цієї суми на момент стягнення штрафу.

1.9. Жодне положення цієї угоди не може трактуватись учасниками як підстава невизнання в подальшому правомірності цієї угоди.

1.10. Угода набуває сили з моменту її підписання всіма учасниками та діє необмежений час.

1.11. Сторони - позивачі і відповідачі досягли згоди, що з моменту підписання цієї мирової угоди та у випадку належного її виконання вони не матимуть у подальшому жодних майнових претензій один до одного з приводу предмету спору по цивільних справах № 591/9227/14, № 591/4992/14-ц.

1.12. Сторона позивачі і сторона відповідачі заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були та не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі і їх спільних дітей та інтереси держави.

1.13. Зобов'язання за цією мировою угодою повинні виконуватись належним чином і в установлений нею строк, одностороння відмова від виконання умов цієї мирової угоди, а також одностороння зміна її положень не допускається. При невиконанні умов мирової угоди однією зі сторін друга має право звернутись за захистом своїх порушених прав з позовом до відповідного суду.

1.14. Мирова угода набирає чинності з дня набрання чинності ухвали суду про затвердження, визнання цієї мирової угоди.

1.15. Сторони засвідчили, що їм відомі наслідки підписання мирової угоди - ст. ст. 205, 206 ЦПК України.

1.16. Дана мирова угода є підставою для припинення провадження у цивільній справі № 591/2859/14 та у справі № 591/4992/14-ц (а.с. 5-6).

У висновку від 13 травня 2015 року Сумського МВ УМВС України в Сумській області, складеного за результатами перевірки звернення ОСОБА_3 від 7 травня 2015 року про те, що її сусідка ОСОБА_5 переносить металеву огорожу із земельної ділянки, зазначено, що під час перевірки ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_5 самовільно захопила земельну ділянку, яка за ухвалою суду належить ОСОБА_3, земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить трьом родинам на праві спільної сумісної власності, а ОСОБА_5 пояснила, що ухвалу суду не порушує. У висновку зазначено, що між сторонами склались цивільно-правові відносини і відсутні дані про наявність кримінального правопорушення (а.с. 9).

На звернення позивача ОСОБА_3 Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради від 25 вересня 2015 року повідомив, що представником Департаменту 22 травня 2015 року проведено обстеження та обміри земельної ділянки АДРЕСА_1, за результатами яких встановлено, що відповідно до наданого ОСОБА_3 схематичного плану земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку КП «Сумське МБТІ» від 22 листопада 2014 року по АДРЕСА_1 частину огорожі (металеву сітку) в районі сараю «Г» перенесено на відстань 3,48 м та довжиною 11,73 м в напрямку земельної ділянки АДРЕСА_2 (а.с.9).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи положення ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, згідно яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявалених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд зробив вірний висновок про те, що позивачі не довели наявності правових підстав для задоволення їх позову.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачі, звертаючись з позовом до суду в даній справі, як на доказ, що вони є належними користувачами земельної ділянки, послались на наявність затвердженої судом мирової угоди та на схематичний план земельної ділянки, який складений КП «Сумське МБТІ» для її затвердження.

Між тим, з матеріалів інвентаризаційої справи № 24883 на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що вказана будівля, яка на даний час перебуває у спільній частковій власності сторін, була власністю Басівської початкової школи на підставі рішення виконавчого комітету Ново-Басівської селищної ради № 17 від 11 вересня 1961 року.

4 червня 2004 року Управління освіти Сумської міської ради зверталось до КП Сумське МБТІ з заявою про виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості за вказаною адресою.

Частинами 1, 2 ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Позивачі не надали доказів тому, що після отримання кожною родиною в порядку приватизації свідоцтва про право власності на належні їм квартири в будинку (відповідно, у 2005, 2007, 2008 роках) та після видачі їм 20 березня 2015 року свідоцтва про право спільної часткової власності на будинок було вирішене у встановленому законом порядку питання про виділення їм у користування земельної ділянки, на якій розташований будинок, що раніше належав навчальному закладу, були встановлені у передбаченому законом порядку її межі та порядок користування земельною ділянкою, що давало б правові підстави для задоволення позову, який полягає у вимозі про захист права землекористування, який не був предметом спору при укладенні мирової угоди у попередній цивільній справі.

Для вирішення спору з цього питання правове значення має статус земельної ділянки, відомості про який та про вирішення цього питання органом місцевого самоврядування в матеріалах справи відсутні.

Між тим, згідно Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 року за № 1011/18306, розділ 02 «Землі житлової забудови» містить підрозділ 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і підрозділ 02.03 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, тобто це два різні види земель житлової забудови із складу земель житлової і громадської забудови.

Крім того, зазначений номративний акт містить розділ 03 «Землі громадської забудови» - це землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об'єктів загального користування), підрозділ 03.02 якого передбачає, що це землі для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти.

Враховуючи, що попереднім власником будівлі був навчальний заклад, без визначення, до земель якого виду відноситься спірна земельна ділянка, на якій розташований будинок сторін, щодо якої відсутні докази про те, вона у передбаченому законом порядку виділялась їм Сумською міською радою в користування та який її правовий статус, неможливо вирішити спір про захист права позивачів як землекористувачів.

Таким чином, обставини, на які посилаються позивачі, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку.

Доводи скарги про те, що при затвердженні мирової угоди у попередній справі вже встановлений факт та порядок користування земельною ділянкою за місцем проживання сторін, і цей порядок відображений в схемі, складеній БТІ, з посиланням на ст. 61 ЦПК України, є необгрунтованим, оскільки вирішення земельного спору не було предметом спору у справі, в якій затверджена мирова угода, а вказана схема не є правовстановлюючим документом щодо земельної ділянки.

З огляду на зазначене є безпідставними і посилання в апеляційній скарзі на неповне дослідження судом першої інстанції доказів в справі.

Є безпідставним і заявлене в апеляційній скарзі клопотання в разі потреби вийти за межі доводів апеляційної скарги в передбаченому ч. 3 ст. 303 ЦПК України порядку чи звернутись у встановленому порядку до Конституційного Суду України, оскільки докази про наявність для цього передбачених законом підстав відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 лютого 2016 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -