Провадження № 2/344/2325/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

13 квітня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 31 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу в позику кошти у сумі 4 540,00 доларів США. Відповідач у підтвердження отримання коштів надав позивачу розписку, в якій зобов'язався повернути вказану суму позики до 01 липня 2013 року. У строк, вказаний у договорі та розписці, відповідач позику не повернув та до цього часу ухиляється від сплати боргу за договором позики. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у сумі 4 540,00 доларів США, що еквівалентно 113 826,43 грн., три процента річних від несплаченої суми, що становить 13 565,62 грн., витрати за надання правової допомоги у сумі 500,00 грн. та судовий збір у сумі 1 273,92 грн.

У судове засідання позивач не з'явився, проте представник позивача надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

31 грудня 2012 року між ОСОБА_1, Позикодавцем, та ОСОБА_2, Позичальником, укладений договір № 3, відповідно до умов якого Позикодавець передає Позичальникові 4 540,00 доларів США на строк до 01 липня 2013 року (а.с. 4).

ОСОБА_2 у підтвердження отримання коштів надав ОСОБА_1 розписку, в якій зобов'язався повернути 4 540,00 доларів США до 01 липня 2013 року (а.с. 5).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 1046 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року та № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, що відповідно до ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання та містить умови отримання ОСОБА_2 в борг грошей від ОСОБА_1 із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів, складалася, у строк, вказаний у розписці, кошти відповідачем позивачу не були повернуті та до цього часу відповідач ухиляється від сплати боргу за договором позики.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ч. 3 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлює, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином, у судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач не виконав зобов'язання, покладені на нього за договором позики, не повернув у встановлений строк суму боргу, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики у сумі 4 540,00 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 113 826,43 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Три проценти річних від простроченої суми за період з 02 липня 2013 року по 22 грудня 2015 року (включно) становлять 8 457,50 грн. з наступного розрахунку:

(4 540,00 (сума заборгованості) х 904 (кількість днів прострочки з 02.07.2013 року по 22.12.2015 року)) : 365 (кількість днів у році)) х 0,03 = 337,33 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 8 457,50 грн.

Ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються ними пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, до судових витрат, серед інших, належать і витрати на правову допомогу.

Статтею 84 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2015 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової допомоги (а.с. 19-21).

22 грудня 2015 року позивачем внесена оплата за правову допомогу у сумі 500,00 грн., що підтверджується квитанцією № 101476 (а.с. 8).

Таким чином, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На даний час це питання врегульоване Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», на 2016 рік встановлена мінімальна заробітна плата з 1 січня у розмірі 1378 гривень.

Таким чином, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, за годину роботи фахівця в галузі права виплачується 40 % від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні: з 01 грудня 2015 року 1 година становить 551,20 грн.

У даній справі фахівець у галузі права, залучений позивачем, приймав участь у судовому засіданні, що відбулося 03 березня 2015 року з 09-07 години до 09-10 годин (а.с. 22).

Таким чином, виходячи з того, що фахівцем у галузі права було затрачено в судових засіданнях 3 хвилини, тому позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню й з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати у сумі 27,56 грн.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню.

Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, то з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені витрати на сплату судового збору (а.с. 1), а саме: судовий збір у сумі 1 222,84 грн.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 77, 79, 84, 88, 169, 174, 197, 209, 212-215, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість за договором позики від 31 грудня 2012 року у сумі 4 540,00 доларів США (чотири тисячі пятсот сорок доларів США 00 центів), що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 113 826,43 грн. (сто тринадцять тисяч вісімсот двадцять шість грн. 43 коп.), три проценти річних за період з 02 липня 2013 року по 22 грудня 2015 року у сумі 8 457,50 грн. (вісім тисяч чотириста пятдесят сім грн. 50 коп.), усього на загальну суму 122 283,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати на правову допомогу у сумі 27,56 грн. (двадцять сім грн. 56 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у сумі 1 222,84 грн. (одна тисяча двісті двадцять дві грн. 84 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мелещенко Л.В.