Єдиний унікальний номер 240/481/15-ц Номер провадження 22-ц/775/791/2016
Головуючий в 1 інстанції: Попович І.А.
Доповідач: Новікова Г.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

06 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:Новікової Г. В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Груіцької Л.О.,

при секретарі: Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Олександрівського районного суду від 18 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Промелектро», третя особа Єрьоменко Олександр Васильович про стягнення розрахункових сум, -

В С Т А Н О В И В :

14 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.02.2015 року він був звільнений з роботи за власним бажанням з ПП «Промелектро». Питання його звільнення у зв'язку з роз'їздним характером роботи було узгоджено з майстром дільниці, де він працював. Він оформив обхідний лист і майстер повинен був передати всі документи начальнику дільниці для оформлення наказу і видачі трудової книжки. Після цього його відпустили і він виїхав за місцем реєстрації до смт. Олександрівка, а розрахункові суми підприємство повинно було перерахувати на його картку, як завжди, а трудову книжку переслати поштою. Але до цього часу він не отримав ні трудової книжки, ні розрахункових сум. Він неодноразово звертався у телефонному режимі і до самого начальника і до бухгалтера підприємства, розмовляв з ними з приводу розрахункових сум і трудової книжки, але, незважаючи на те, що він вже звільнений, розрахуватися з ним не поспішають. Причиною є його борг за нестачу запчастини вартістю 500 грн., яка значилася за ним, як матеріально-відповідальною особою. На думку позивача, за вини підприємства він залишився без роботи, бо без трудової книжки на нову роботу його не приймають, в центрі зайнятості на облік він стати не може. При звільненні йому не видано трудову книжку і не проведено повного розрахунку. Просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року (включно) у розмірі 10100,43грн. з подальшою індексацією згідно рівню інфляції; компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1469,28грн. з подальшою індексацією згідно рівню інфляції; середній заробіток за затримку виплати розрахункових сум та затримку видачі трудової книжки у розмірі 7770,70 грн., починаючи з лютого 2015 року з подальшою індексацією згідно рівню інфляції; суми нарахувань за час тимчасової непрацездатності з подальшою індексацією згідно рівню інфляції; моральну шкоду у розмірі 30000 грн..

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, а саме просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року (включно) у розмірі 10100,43грн.; середній заробіток за затримку виплати розрахункових сум та затримку видачі трудової книжки у розмірі 36073,56грн., починаючи з 11 лютого 2015 року по 27 січня 2016 року; компенсацію за невикористану відпустку за період роботи в розмірі 4487,99грн.; моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та витрати на юридичну допомогу в сумі 1000 грн..

Рішенням Олександрівського районного суду від 18 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено .

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що висновок суду щодо того, що позивач при звільненні не виконав вимоги процедури звільнення є суб'єктивною думкою відповідача. Факт звільнення позивача 11.02.2015 року підтверджується подальшими діями відповідача: в березні 2015 року ПП «Промелектро» надало письмовий звіт Пенсійному фонду Олександрійського району за лютий 2015 року, відповідно до якого позивач ОСОБА_2 працював до лютого 2015 року 11 днів та мав заробітну плату в розмірі 1070,12грн..

На думку позивача, суд не звернув увагу на те, що відповідач не сповістив ОСОБА_2 про його поновлення на роботі 12.02.2015 року та не ознайомив працівника з наказом про його поновлення.

Зазначив, що у наказі про звільнення у графі «підстави» надруковано «заява», а у наказі від 12.02.2015року є посилання на неотримання письмової заяви про звільнення. Наказ про звільнення позивача ОСОБА_2 від 11.02.2015 року існував і раніше, а наказ від 12.02.2015 року є недійсним або сфальсифікованим.

Судом не надано правової оцінки розбіжностям у звітах відповідача та Пенсійного фонду, довідки дві з різними показниками. Судом оглянуто та взято до уваги лише одну довідку, чим порушено вимоги п. 4 ст.212 ЦПК України.

Крім того, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності заборгованості відповідача перед позивачем. Заборгованість по заробітній платі складала 10100,43грн., відповідачем виплачено 5292,30 грн. Таким чином, несплаченою залишилась сума заробітної плати у розмірі 4808,13грн. На думку апелянта, середній заробіток за затримку розрахункових сум повинен бути розрахований без урахування висновку торгово-промислової палати України щодо ПП «Промелектро». Також необґрунтовано відмовлено в відшкодуванні моральної шкоди.

В судове засідання з'явився директор ПП «Промелектро»- Єрьоменко О.В., ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з'явилися,про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином,про що свідчить телефонограма та заява про розгляд справи у відсутність ОСОБА_2 та його представника.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу за № 7 від 11.02.2015 року ОСОБА_2 був звільнений з підприємства за власним бажанням ст. 38 КЗпП України .

Згідно наказу № 0212/01від 12.02.2015 року в зв'язку з неявкою електромонтажника-налагоджувальника ОСОБА_2 в день звільнення 11.02.2015 року до відділу кадрів підприємства та неотримання письмової заяви про звільнення наказ № 7 від 11.02.2015 року був скасований, про що було зроблено відповідний запис до трудової книжки позивача.

З пояснень інспектора з кадрів ОСОБА_5 підставою для скасування наказу про звільнення стала відсутність в відділі кадрів належно оформленої заяви ОСОБА_2 про звільнення. Така заява надійшла лише 04.2015 року з проханням звільнити з 11.02.2015 року. ОСОБА_2 по цей час значиться в табелі обліку використання робочого часу на підприємстві.

Згідно довідки підприємтсва ОСОБА_2 має 5 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 14.04.2014 року по 11.02.2015 року,сума компенсації складає 213,28 грн..

Згідно довідки Управління Пенсійного Фонду України в Олександрівському районі Донецької області №1580/02 від 10.06.2015 року нарахована заробітна плата ОСОБА_2 за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року склала 10100,68 грн..

За даними підприємства заборгованість по заробітній платі перед позивачем складала 5505,58 грн. та сума компенсації за несвоєчасно виплачену зарплату 2292,15 грн., які виплачені позивачеві 30.12.2015 року, що підтверджено платіжним дорученням №5300 від 30.12.2015 року.

Торгово-промисловою палатою України з 20 серпня 2014 року засвідчено настання обставин непереборної сили для ПП »Промелектро» у зв'язку із проведенням АТО.

Відмовляючи в задоволені позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року у розмірі 10100,43 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі разом із компенсацією за несвоєчасно виплачену зарплату. Висновки суду підтверджуються копією платіжного доручення №5300 від 30.12.2015 року про перерахування на рахунок позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 7584,45 грн..

Доводи позивача про те, що судом не враховано, що заробітна плата за оспорюваний період згідно довідки пенсійного фонду складає 10100,43 грн., виплачено йому лише 5292,30 грн.,тобто залишилось невиплаченими 4808,13 грн., не можуть бути прийнятими до уваги,так як заробітна плата,зазначена в довідці пенсійного фонду складається із нарахованої заробітної плати працівникові,яка включає в себе і ЄСВ,і податок з доходу фізичних осіб, і військовий збір, тобто сума без відповідних відрахувань до фондів. Заборгованість же фактично складала 7911,50 грн.,із яких 2619,20 грн. було перераховано на картковий рахунок позивача 30.01.2015 року,що підтверджується банківською випискою,а останні 5292,30 грн.-30.12.2015 року разом з компенсацією за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 2292,15 грн., що також підтверджується платіжним дорученням.

Суд першої інстанції правильно відмовив в задоволені позову в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку,оскільки згідно наказу № 0212/01від 12.02.2015 року в зв'язку з неявкою електромонтажника-налагоджувальника ОСОБА_2 в день звільнення 11.02.2015 року до відділу кадрів підприємства та неотримання письмової заяви про звільнення наказ № 7 від 11.02.2015 року був скасований, про що було зроблено відповідний запис до трудової книжки позивача.

На момент ухвалення судового рішення ОСОБА_2 значиться в табелі обліку використання робочого часу ПП «Промелектро»,тобто звільнення не відбулося, а тому і відсутні підстави для виплати компенсації за невикористану відпустку.

За положеннями ст.ст. 117, 235 та 237-1КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні та затримку видачі трудової книжки є наявність вини підприємства.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Торгово-промисловою палатою України з 20 серпня 2014 року засвідчено настання обставин непереборної сили для ПП »Промелектро» у зв'язку із проведенням АТО.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, за затримку видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди у зв'язку із форс-мажорними обставинами та відсутністю вини підприємства,так як позивача не звільнено з підприємства у встановленому законом порядку.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи,приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права,яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313,315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: Судді: