Справа №568/1327/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого Драновської С.З.

при секретарі Саган В.В.

адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника КЗ «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радивилів справу за позовом ОСОБА_4 до КЗ «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія про відшкодування матеріальної і моральної шкоди

в с т а н о в и в:

15.12.2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

ОСОБА_4 також подав позов до суду від 13.01.2015 року із змінами та доповненнями до ОСОБА_5, КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради та ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

15.02.2016 року ОСОБА_4 подав позов із змінами та доповненнями до КЗ «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф Рівненської облдасної ради , ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що 10.07.2014 року приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, який належить КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», рухався по автодорозі Т-18-16 з м.Радивилів в напрямку примикаючої автодороги Київ-Чоп, біля с.Крупець Радивилівського району Рівненської області.

Рухаючись по автодорозі Т-18-16+450 м., ОСОБА_5 вирішив здійснити розворот свого автомобіля з правого узбіччя ліворуч в сторону м.Радивилів, при цьому зменшив швидкість, увімкнув правий показник повороту та зїхав з проїжджої частини на праве узбіччя. В подальшому ОСОБА_5 не припиняючи рух автомобіля, маючи намір здійснити маневр розвороту автомобіля з узбіччя ліворуч увімкнув лівий показник повороту і після чого не переконавшись що таке перестроювання буде безпечним, та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху,виїхав на проїзджу частину.

В цей час зі сторони м.Радивилів в попутньому для нього напрямку, рухався мотоцикл марки «Xgjao», реєстраційний номер НОМЕР_2,під керуванням ОСОБА_6 і на даному мотоциклі в якості пасажира перебував - ОСОБА_4.

Водій мотоцикла марки «Xgjao»,реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 побачивши небезпеку для руху, почав застосовувати екстрене гальмування, однак уникнути зіткнення не зміг.

В результаті чого, на зустрічній смузі руху відбулось зіткнення мотоцикла з автомобілем НОМЕР_1, який в цей час габаритами прегородив проїзджу частину дороги здійснюючи маневр розвороту з узбіччя.

В даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, водій мотоцикла марки «Xgjao», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, шляхом застосування екстреного гальмування при своєчасному прийнятті мір до реагування.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта (судово-медична експертиза №177 від 07.08.2014 року) отримав тілесні ушкодження у вигляді: імпресійних переломів тіл 12 грудного, 1 і 2 поперекових хребців з відривами поперекового краю хребців та незначним зміщенням їх,забійної рани на лівому гомілково-ступеневому суглобі,які відповідно до п.2.2.1 «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ №6 міністерства охорони здоровя від 17.01.1995 року), які мають ознаки середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоровя. Дані тілесні ушкодження могли утворитись в результаті падіння під час руху мотоцикла.

З приводу отриманих тілесних ушкоджень позивач знаходився на стаціонарному лікуванні травматологічному відділення Радивилівської районної лікарні з 10.07.2014 по 21.08.2014 року.

За фактом даної ДТП СВ Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області 11.07.2014 року у ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження №0000303, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 04.06.2015 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді виправних робіт по місцю праці строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% заробітку .

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 14.09.2015 року вирок Радивилівського районного суду від 04.06.2015 року в частині вирішення цивільних позовів було скасовано, а кримінальне провадження в частині вирішення цивільних позовів направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В результаті вчиненого злочину позивачу було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 10 574 грн. 44 коп. ( десять тисяч пятсот сімдесят чотири) гривні 44 коп.

Зокрема із них на лікування позивачем було витрачено кошти в сумі 1346 грн., а саме на придбання ліків 221.00 грн; 500.00 грн. - обстеження в діагностичному центрі ТОВ «МДЦ Експерт» та на придбання продуктів харчування - 625 грн .

Крім того, під час ДТП було пошкоджено його шкіряний костюм для їзди на мотоциклі, вартістю 4000 (чотири тисячі) гривень. Даний костюм після ДТП прийшов у непридатний для використання стан і у випадку необхідності він може його надати для огляду в суді.

Фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, на підставі ст.1195 ЦК України зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликанні необхідністю посиленого харчування, саноторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, в тому числі додаткові транспортні витрати.

Згідно ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоровя, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Сума втраченого ним заробітку за період непрацездатності становить 5228 грн. 44 коп. (пять тисяч двісті двадцять вісім) гривень 44 коп.

В результаті вчиненого відносно нього злочину йому також було завдано моральну (немайнову) шкоду яка полягає в спричиненні моральних та фізичних стражданнях, що переніс внаслідок отриманих під час ДТП травм і які позначили негативні зміни у його житті. Щоденні думки та спогади про наслідки злочинних дій щодо нього, страх перебування на проїжджій частині, негативні переживання та спогади, тривога, страх при згадуванні, важкість виконання повсякденних обовязків, фіксованість уваги на проблемі одужання, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного соціального життя, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення; страх за стан свого здоровя та працездатності в майбутньому внаслідок отриманних під час ДТП тілесних ушкоджень.

Велику роль у завданні моральної шкоди та визначенні її розміру відіграла також цинічна та байдужа поведінка ОСОБА_7, який після вчинення ДТП, жодного разу не відвідав в лікарні та не намагався і не намагається якимось чином відшкодувати завдану шкоду та підтримати позивача в такий тяжкий час.

Верховний суд України в п.1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненням) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, повязаних з відшкодуванням такої шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Завдану позивачу в результаті злочину моральну /немайнову/ шкоду він оцінює в сумі 40 000 ( сорок тисяч) гривень, оскільки така сума хоч частково компенсує його моральні страждання, які він переніс і переносить в звязку із вчиненням відносно нього злочину.

На час вчинення ДТП і на даний час ОСОБА_5 працює на посаді водія автотранспортних засобів Радивилівської підстанції Дубенської станції екстреної (швидкої) допомоги.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, «юридична або фізична особа відшкодовує, шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними трудових (службових) обовязків». Таким чином завдана в результаті ДТП шкода підлягає стягненню з КЗ «Обласний центр екстреної медицини та медицини катастроф Рівненської обласної ради».

Також в матеріалах кримінального провадження знаходиться копія полісу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» № АІ / 6808839 на автомобіль НОМЕР_3, який належить КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю та здоровю 100000 сто тисяч гривень; за шкоду заподіяну майну 50000 (пятдесят тисяч) гривень.

Враховуючи вимоги діючого законодавства та правову позицію ВСУ у справі № 6- 2808цс15, просив стягнути з КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради та ОСОБА_5 на його користь завдану в результаті злочину майнову шкоду в розмірі 10 574 грн. 44 коп. ( десять тисяч гривень 44 коп.), та моральну /немайнову/ шкоду в сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

ОСОБА_5 позову не визнавав і вважав вимоги позивача про стягнення саме з нього завданої ОСОБА_4 шкоди незаконними, з підстав викладених в заперечення та зазначав, що на момент скоєння ДТП він перебував у трудових відносинах з КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради, керував належним останньому транспортним засобом, виконуючи трудові обовязки, що підтверджується матеріалами справи.

Між КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради та приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції 30 травня 2014 року укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Договір) відповідно до якого застраховано перед третіми особами цивільно-правову відповідальність водіїв, які перебувають із Страхувальником у трудових відносинах та експлуатують забезпечені транспортні засоби на законних підставах.

За ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі - Закон ) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ / 6808839 ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілого складає 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну потерпілого складає 50 000 грн., розмір франшизи - 500 гривень.

За ст. 1172 ЦК України юридична, або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обовязків.

Представник «Обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_3 позову не визнавала і пояснила, що ОСОБА_4 звернувся до Радивилівського районного суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_7, комунального закладу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином.

Відшкодування шкоди повязане із кримінальним провадженням №0000303 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Однак на протязі 2-х років позивач не звертався до страхової компанії про відшкодування шкоди.

Вважають, що вимога про стягнення із Комунального закладу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради на користь Позивача компенсації у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10576 грн. 44 коп. та моральної шкоди в сумі 40 000.00 гривень є необгрунтованою, несправедливою та в значній мірі завищеною, виходячи із обставин кримінального правопорушення, особи винного та інших фактів, що мають істотне значення, а тому не може бути задоволеною з наступних підстав:

Зокрема не відповідає принципам розумності та справедливості, та не є достатньо обгрунтованою вимога позивача про стягнення з комунального закладу «швидкої допомоги» моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн., враховуючи доводи позивача та дійсні обставини справи.

Душевні та психічні страждання є поняттям відносним та оціночним, і виходячи із зовнішніх фізіологічних ознак позивача як потерпілого, його поведінки під час судових засідань у суді першої інстанції при розгляді кримінальної справи, неможливо прийти до думки, що вони зазнають таких страждань. Це ж стосується змін у життєвих та виробних стосунках, адже як вказав ОСОБА_4 - він повернувся до виконання своїх трудових обовязків, і в позові просить стягнути лише втрачений заробіток за період лікування.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Звертала увагу суду на те, що не може бути задоволена його вимога про стягнення 1346 грн. яка складається із 221 грн. на придбання ліків, 500 грн. за проведення обстеження в діагностичному центрі, 625 грн. на придбання продуктів харчування, так як позивачем не долучено доказів які саме ліки були призначені і коли та яким лікарем, направлення на обстеження в діагностичному центр і припис лікаря на додаткове харчування, так як він перебував в державній лікарні і лікування та харчування йому надавалось безоплатно.

Також, просила відмовити в задоволенні вимог майнового характеру про стягнення із відповідача 4000 грн. за його шкіряний костюм який був пошкоджений під час ДТП, постільки костюм в судовому засіданні не оглядався і не долучено по кримінальній справі, як речовий доказ та не визнано ступінь його пошкоджень, а оклад в розмірі 5625 грн. вказаний в довідці не відповідає вимогам Закону. Таким чином довідка не може бути використаний судом при визначенні втраченого заробітку в розмірі 5228 грн. 44 коп..

Представник Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не зявився в запереченні поданому до суду 14.01.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 просив відмовити.

Заслухавши ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_2 який представляє його інтереси, ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_8 який представляє його інтереси, представника «Обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи суд знаходить, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під час судового слідства встановлено, що на момент скоєння ДТП, а саме 10-го липня 2014 року ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради ( витяг з наказу №77-ос від 31 грудня 2012 року про прийняття його на посаду водія) та керував належним останньому транспортним засобом автомобілем марки, «Peugeot Boxer» реєстраційний номер ВК 4459ВК (копія дорожнього листа від 10.07.2014 року (95-98,109 аркуші кримінальної справи №568/1563/14-к).

Між КЗ «Обласним центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради та приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції 30 травня 2014 року укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зокрема автомобіля марки, «Peugeot Boxer» реєстраційний номер ВК 4459ВК ( Поліс №АІ/6808839) відповідно до якого застраховано перед третіми особами цивільно-правову відповідальність водіїв, які перебувають із Страхувальником у трудових відносинах та експлуатують забезпечені транспортні засоби на законних підставах. Строк дії полісу з 31.05.2014 року по 30.05.2015 рік.

Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 04.06.2015 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді виправних робіт по місцю праці строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% заробітку.

Згідно ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 14.09.2015 року вирок Радивилівського районного суду від 04.06.2015 року в частині вирішення цивільних позовів було скасовано а кримінальне провадження в частині вирішення цивільних позовів направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в тому ж суді, в іншому складі суду. В решті вирок Радивилівського районного суду Рівненської області залишено без змін.

Стаття 1187 ЦК України встановлює особливий суб'єкт, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст.1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст.1172 ЦК України та ч. 2 ст.1187 ЦК України.

Так, відповідно до частини 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією у трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника.

Положення ч. 1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст.1187 ЦК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України від 01 березня 2013 року № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно - правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у цивільній справі № 6-109цс13, предметом якої був спір щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК УКраїни шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду №5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього становища.

Враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних страждань у зв'язку з ушкодженням здоров'я позивача, та характер немайнових втрат, стан здоровя потерплого, вимушені зміни у його життєвих стосунках та час і зусилля витрачені на відновлення попереднього становища і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду на суму 30 000 грн. яка підлягає відшкодуванню за рахунок «Обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з огляду на положення ст. ст. 1172, 1187, 1188 ЦК України.

Разом з тим, суд погоджується із доводами представника «Обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_8 який представляє інтереси ОСОБА_5 стосовно того, що позивач не в повній мірі обґрунтував зазначену оцінку матеріальної шкоди в розмірі 10574 грн. 44 коп. належними доказами (аркуші 42, 46-53 обвинувального акту кримінальної справи №568/1563/14-к). Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, до стягнення із КЗ «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради підлягає сума 551 грн. 20 коп..

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 218, ЦПК ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», України суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 до комунального закладу «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія про відшкодування матеріальної і молральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути КЗ «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути КЗ «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради в дохід держави 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

В решті позовних вимогОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Радивилівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення .

Повний текст рішення виготовлено 12 березня 2016 року.

Суддя: С.З.Драновська