Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/353/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Гершкул І. М.
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

29.03.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Сукач Т.О.,

при секретареві: Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та приватного акціонерного товариства Кіровоградське обласне об'єднання сільськогосподарського рибного господарства "Кіровоградрибгосп" на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства Кіровоградське обласне об'єднання сільськогосподарського рибного господарства "Кіровоградрибгосп" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

13 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до приватного акціонерного товариства Кіровоградське обласне об'єднання сільськогосподарського рибного господарства "Кіровоградрибгосп" (далі по тексту ПрАТ "Кіровоградрибгосп") про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 4595 грн.; середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 34573,62 грн.; компенсації за невикористану відпустку в сумі 2949,41 грн.; моральної шкоди в сумі 25000 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 10.09.1986 року перебував у трудових відносинах із ВАТ "Кіровоградрибгосп", а з 2000 року по 12.07.2011 року займав посаду голови правління ВАТ "Кіровоградрибгосп". У липні 2011 року головою правління було переобрано ОСОБА_3 Протягом цього часу до травня 2012 року він виконував усі організаційні та господарські роботи, а у травні 2012 року його було безпідставно відсторонено від роботи, та не тільки не допущено до виконання виробничих завдань, а й узагалі на територію підприємства. З грудня 2011 року по травень 2012 року заробітна плата не виплачувалась. Про своє звільнення у травні 2012 року йому відомо не було, а також не було відомо про час звільнення. На неодноразові звернення до відповідача про виплату заборгованості по заробітній платі відповіді не отримував, заборгованість сплачена не була. У разі, якщо таке звільнення відбулося 28.05.2012 року, про що йому відомо не було, розрахунку по заробітній платі з виплатою компенсації за невикористану відпустку з ним не проведено. Вказані дії завдали йому моральної шкоди, яку позивач оцінив у 25000 грн.

У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату у сумі 4595 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 34440,97 грн.; компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3225,81 грн.; у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 25000 грн.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "Кіровоградрибгосп" на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 519 грн. 36 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 34 440 грн. 97 коп.; моральну шкоду в сумі 10 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах позивач просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення моральної шкоди, задовольнивши у повному обсязі, а також задовольнити позовну вимогу про стягнення компенсації за невикористану відпустку. Відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що вина підприємства у виникненні заборгованості по заробітній платі відсутня, оскільки позивач не працював у день звільнення та доказів того, що звертався до відповідача про виплату належних йому до виплати сум не надав. Натомість, позивачеві неодноразово направлялися листи про необхідність з'явитися на підприємство, однак позивач не з'являвся, а тому за відсутності вина відповідача підстав для задоволення позову немає.

Заслухавши доповідача, позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, апеляційна скарга відповідача - частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині відшкодування моральної шкоди та скасуванню в частині стягнення заробітної плати у сумі 519 грн. 36 коп. з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами по справі, що ОСОБА_2 наказом від 28.07.2011 року №2 було призначено головним інженером ПрАТ "Кіровоградрибгосп" з 28.07.2011 року (а.с.25, 54, 117). Наказом від 03.05.2012 року №1-н ОСОБА_2 за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання службових обов'язків оголошено догану (а.с.60). Наказом від 28.05.2012 року №6-к ОСОБА_2 звільнено із займаної посади з 28.05.2012 року за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання службових обов'язків (а.с.118).

Також судом встановлено, що табелі обліку робочого часу за період з липня 2011 року по грудень 2011 року щодо ОСОБА_2 у ПрАТ "Кіровоградрибгосп" відсутні (а.с.81). Штатний розклад ПрАТ "Кіровоградрибгосп", який затверджено 12.10.2011 року, посади головного інженера не містить (а.с.101). Табелі виходів на роботу за період із січня по 06 квітня 2012 року свідчать про виконання позивачем своїх трудових обов'язків. Як убачається з табелів виходів на роботу за квітень та травень 2012 року з 09.04.2012 по 25.05.2012 року позивачеві відмічено як прогули. З 28.05.2012 року містися запис про звільнення позивача (а.с.98-100).

Як свідчать відомості на виплату грошей у період з грудня 2011 року по квітень 2012 року ОСОБА_2 нараховувалась заробітна плата, але виплачено її не було (а.с.104-105).

Територіальною державною інспекцією з питань праці у Кіровоградській області за колективним зверненням працівників ПрАТ "Кіровоградрибгосп" проводилась перевірка щодо порушення відповідачем законодавства про працю, про що свідчить лист від 14.06.2012 року за №Ко/147р-04-13 (а.с.9-10). Актом перевірки ТДІ з питань праці у Кіровоградській області від 14.06.2012 року №11-13-034/0338 встановлено порушення ст.48 Кзпп щодо ведення трудових книжок працівників, ст.115 Кзпп щодо строків виплати заробітної плати, ст.30 Закону України «Про оплату праці» щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи, а також бухгалтерський облік витрат на оплату праці, у тому числі відсутні документи, які б свідчили про отримання ОСОБА_2 заробітної плати з грудня 2011 року по квітень 2012 року, зокрема не виплачено 4075,64 грн. За результатами перевірки в.о. голови правління ОСОБА_4 вручено припис про недопущення виявлених порушень в подальшому та складено протокол про адміністративне правопорушення для притягнення до відповідальності, передбаченої ч.1 ст.41 КУАП (а.с.50-52, 113).

У судовому засіданні апеляційного суду сторона позивача надала постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2012 року про визнання ОСОБА_4 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становило на час накладення стягнення 510 грн. (а.с.188-193).

Згідно з довідкою про доходи, наданої відповідачем, ОСОБА_2 за період з липня 2011 року по квітень 2012 року нарахована заробітна плата у сумі 9485 грн. (а.с.62). Індивідуальні відомості про застраховану особу, що надані ПФУ, свідчать про нарахування позивачеві заробітної плати у період з 2009 року по квітень 2012 року (а.с.27, 123).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що у день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, зокрема, не виплачено заборгованість із заробітної плати, нараховану з грудня 2011 року по квітень 2012 року. Фактично заборгованість сплачена ПрАТ "Кіровоградрибгосп" під час слухання судом справи 04.11.2015 року, коли відповідач перерахував поштовим переказом ОСОБА_2 кошти в сумі 4075,64 грн. у якості заборгованості по заробітній платі за 2012 рік, про що сторони у судовому засіданні не заперечували (а.с.106).

Відповідно до вимог ст.ст. 47, 116 Кзпп України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Сторона відповідача стверджувала, що позивач у день звільнення на робочому місці був відсутній, наказ про звільнення отримав 29.05.2012 року, до роботодавця про проведення з ним повного розрахунку не звертався, тому вина підприємства відсутня.

Суд критично відноситься до таких доводів апеляційної скарги, оскільки усі дії позивача, а саме звернення до правоохоронних органів, ТДІ з питань праці у Кіровоградській області про порушення трудового законодавства, свідчать про те, що позивач намагався отримати заробітну плату, яку заборгувало підприємство.

Як пояснив у судовому засіданні позивач його було відсторонено від роботи у квітні 2012 року, охорона підприємства взагалі з цього часу не пропускала його на територію ПрАТ "Кіровоградрибгосп". Заперечував те, що поштовим переказом отримав 29.05.2012 року наказ про звільнення та пояснив, що саме в цей день отримав розпорядження відповідача від 28.05.2012 року №4-д «Про оголошення догани ОСОБА_2», з чого випливає, що в один і той же день відносно нього було і оголошено догану і звільнено одночасно, а також надав примірник цього розпорядження (а.с.203).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач в порушення ст.116 Кзпп України не виплатив позивачеві усіх сум, належних працівникові при звільненні, за що несе відповідальність, передбачену ч.1 ст.117 Кзпп, та повинен виплатити позивачеві його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 29.05.2012 року по 04.11.2015 року у сумі 34440,97 грн.

Статтею 233 Кзпп України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1- 5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.233КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст.116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Тобто, початок перебігу тримісячного строку за заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки починається з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум.

При цьому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 519 грн. 36 коп. як нарахованої, але невиплаченої заробітної плати з таких підстав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Звертаючись до суду з вимогою про виплату нарахованої заробітної плати позивач визначив заборгованість у розмірі 4595 грн. як нараховану заробітну плату, яка б у разі задоволення судом мала б бути стягнута без утримання податку й інших обов'язкових платежів. Задовольняючи позовні вимоги в цій частині у ході розгляду даної справи відповідач 04.11.2015 року перерахував позивачеві заборгованість у розмірі 4075, 64 грн., утримавши з нарахованої заробітної плати податки та інші обов'язкові платежі, тому підстави для стягнення 519,36 грн. у суду були відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що спір між сторонами щодо розміру заборгованості відсутній, а тому суд першої інстанції вірно визначив розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Що стосується відшкодування моральної шкоди колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для її зменшення, виходячи з такого.

Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 31 травня 1995 року №4 роз'яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови).

Надані позивачем епікризи та виписка з медичної карти про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 25.08.2014 року по 12.09.2014 року, з 09.02.2015 року по 19.02.2015 року та з 26.10.2015 року по 05.11.2015 року не свідчать про причинний зв'язок між незаконними діями відповідача та хворобою позивача. У епікризах №№4844/599 та 921/113 зазначено, що позивач хворіє гіпертонічною хворобою протягом останніх 20-ти років, у 2003 році переніс мікроінсульт, періодично перебуває на лікуванні, основний діагноз: дисцикуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу атеросклеротичного та гіпертонічного. У 2003 та 2014 р.р. переніс гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу (а.с.184-186).

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості в частині відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції підлягає зміні з 10000 грн. до 2500 грн.

В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим. Підстави для його зміни або скасування відсутні. Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

В частині незгоди позивача з відмовою у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 3225,81 грн. колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки за відсутності будь-яких бухгалтерських документів або інших доказів, які б свідчили про надання чи ненадання позивачеві відпусток, в матеріалах справи відсутні, вирішити питання про розмір компенсації неможливо.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Кіровоградське обласне об'єднання сільськогосподарського рибного господарства "Кіровоградрибгосп" задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2015 року скасувати в частині стягнення заробітної плати у сумі 519 грн. 36 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В частині відшкодування моральної шкоди рішення суду змінити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Кіровоградське обласне об'єднання сільськогосподарського рибного господарства "Кіровоградрибгосп", розташованого за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Аджамка, вул. Радянська, 4, поштовий індекс: 27620, код ЄДР юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 400476694, на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: