У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Максимчук З.М.

секретар судового засідання: Вох В.С.

за участі: представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 29 травня 2014 року у справі за поданням державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Рівненській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 29 травня 2014 року подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Рівненській області (далі Відділ ПВР УДВС) задоволено: тимчасово обмежено ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), мешканку м. Рівне, вул.. М.Заньковецької, 11 "а", у праві виїзду за межі України до виконання боргових зобов'язань. .

На ухвалу суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність та необґрунтованість в звязку із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання.

На її обґрунтування зазначалося про невирішення по суті подання державного виконавця Відділу ПВР УДВС, оскільки ухвала вказує про участь у справі іншої особи Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. Не згодна із вжитим державним виконавцем терміном "ухилення від виконання зобов'язання".

Вважає, що обставини, на які покликається державний виконавець, не є доведеними в судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України. Натомість її відсутність в судовому засіданні призвело до того, що суд однобічно обмежився наданими державним виконавцем доказами, не звернувши увагу і не перевіривши умислу боржника на ухилення від виконання зобовязання.

Наявні в матеріалах справи повістки про виклик ОСОБА_1 містять помилкову адресу її проживання.

На її думку, оскаржувана ухвала суперечить правилам ст. 377 (1) ЦПК України щодо умов та порядку вирішення питання про обмеження у праві виїзду боржника за кордон, ст. 33 Конституції України щодо гарантії свободи пересування та ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вільного пересування без жодних обмежень.

З цих міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановивши нову про відмову в задоволенні подання державного виконавця Відділу ПВР УДВС.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи подання державного подання Відділу ПВР УДВС, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності та обґрунтованості вимог, оскільки встановлено факти ухилення ОСОБА_1 від виконання зобовязань перед Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" (далі ПАТ "Сведбанк").

Як убачається, 10 лютого 2012 року Солом'янським районним судом м. Київ видано виконавчий лист №2-2104/11 по виконанню рішення суду від 2 грудня 2011 року про солідарне стягнення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "Сведбанк" 420 922, 70 доларів США, що еквівалентно 3 363 130, 28 гривень та 626 991, 09 гривень заборгованості за кредитним договором, 1 700 гривень судового збору та 120 витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 5-5, зв.).

27 вересня 2013 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", тобто за наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. 20 жовтня того ж року провадження закінчено відповідно до п. 10 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" в звязку з направленням виконавчого листа до іншого відділу державної виконавчої служби (а.с. 5, зв.)

18 листопада 2013 року державним виконавцем Відділу ПВР УДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і запропоновано боржнику добровільно виконати виконавчий документ до 24 листопада 2013 року (а.с. 4).

4 грудня 2013 року державним виконавцем Відділу ПВР УДВС на адресу ОСОБА_1 направлено виклик, який боржником не виконано (а.с. 6).

17 лютого 2014 року на її адресу направлено листа з вказівкою про те, що 13 березня 2014 року о 17 год. 00 хв. проводитимуться дії з опису майна (а.с. 8).

У визначений день ОСОБА_1 була відсутня за місцем свого проживання, про що 13 березня 2014 року складено відповідний акт за участю понятих (а.с. 7).

З огляду на наведені обставини 19 травня 2014 року державний виконавець Відділу ПВР УДВС звернувся до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що судом було задоволено.

Згідно з ч. 1, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 (1) ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Повно і правильно зясувавши обставини процесуального питання, а також встановивши, що невжиття заходів в обмеженні ОСОБА_1 у реалізації особистих немайнових прав може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд переконався в необхідності обмежити її у праві виїзду за межі України, відповідні мотиви про що відобразив у своїй ухвалі.

При цьому судом обґрунтовано враховано наявність умислу боржника на ухилення від виконання зобовязань, що покладені на неї рішенням Солом'янського районного суду м. Київ від 2 грудня 2011 року.

Доводи апеляційної скарги про невирішення подання державного виконавця Відділу ПВР УДВС спростовуються наявністю відповідної описки, що помилково вчинена судом.

Так, згідно з ч. 1 ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Інші посилання ОСОБА_1 про недоведеність умислу на ухилення від виконання зобовязання, а також про недодержання вимог закону на увагу не заслуговують, адже є необґрунтованими.

Не можна погодитися і з доводами про помилковість використання державним виконавцем Відділу ПВР УДВС іншої адреси (не в м. Київ, а в м. Рівне), оскільки відповідний територіальний відділ державної виконавчої служби в м. Київ 20 жовтня 2013 року виконавче провадження закінчив саме на підставі п. 10 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", тобто через направлення виконавчого листа за місцем проживання боржника до Відділу ПВР УДВС.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України є постановлення судом першої інстанції своєї ухвали з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Рівненського міського суду від 29 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: