УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Якуша Н.В.

при секретарі - Пічугіної А.Г.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Київського районного суду м. Харкова клопотання представників відповідачів про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури, ОСОБА_4 комісії адвокатури Харківської області, про визнання незаконними та скасування рішень , -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року до суду звернувся позивач з позовом до відповідачів, в якому просив суд визначити нечинними і скасувати рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області від 09.07.2013 року і 24 червня 2014 року, та рішення №ІІ-007/2015 року ОСОБА_3 Кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури від 19 лютого 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні рішення винесені відповідачами відносно нього є необґрунтованими та незаконними, а тому підлягають скасуванню.

Представник відповідача ОСОБА_3 Кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмове клопотання про закриття провадження по справі оскільки дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в минулому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі з огляду на те, що ухвалою Вищого адміністративного суду від 20.01.2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури, ОСОБА_4 комісії адвокатури Харківської області, про визнання незаконними та скасування рішень було відхилено, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року про закриття провадження справі за його позовом у звязку з тим, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, залишено без змін, а тому вважали, що Вищим адміністративним судом було вирішено питання щодо юрисдикції даного спору. Крім того вказували, що постанова Верховного суду від 27.01.2016 року не є обовязковою для виконання, оскільки винесена з приводу розгляду іншої справи та не є узагальненням або постановою Пленуму, що на їх думку є обовязковими для застосування судами. В судовому засіданні, яке мале місце 05.04.2016 року, позивач не заперечував проти того, що справа повинна слухатися в порядку адміністративного судочинства та підтвердив, що наразі інша справа за його позовом до тих самих відповідачів слухається в окружному адміністративному суді.

Представник відповідача ОСОБА_4 комісії адвокатури Харківської області ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав надане до суду письмове клопотання про закриття провадження по справі (а.с.15-16 Т.2) та наполягав на його задоволенні.

Дослідивши письмове клопотання, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12.04.2013 року, Червонозаводським судом м. Харкова було винесено окрему постанову у відношенні адвоката ОСОБА_1 в рамках розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6

Рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області від 09.07.2013 року, на підставі вказаної окремої постанови, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення попередження ( а.с.5-6).

Підставою для його прийняття стала систематична неявка адвоката ОСОБА_1 представника обвинуваченого, в судові засідання по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.3 ст.15, ч.2 п.1 ст. 115 КК України, за подання відповідних заяв про перенесення розгляду справи з підстав зайнятості в інших справах, що документально не підтверджені.

Тобто кваліфікаційним органом було встановлено порушення адвокатом ст.21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики.

Також судом встановлено, що на адресу КДКА Харківської області надійшла скарга судді Красноградського районного суду Харківської області Дудченко В.О., в якій було зазначено, що в його провадженні перебувала кримінальна справа відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України, по якій потерпілу сторону представляв адвокат ОСОБА_1 Розгляд даної справи неодноразово відкладався за телефонограмами ОСОБА_1 за різних причин, проте на підтвердження котрих позивачем не було надано доказів. При цьому всі дати судових засідань узгоджувались з адвокатом.

На підставі даної скарги, рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області від 24.06.2014 року, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на 6 місяців (а.с.13-16).

Причинами обрання такого виду дисциплінарного стягнення було вказано систематичні порушення правил адвокатської етики вчинення проступку повторно, протягом року, а також невиконання позивачем вимог ч.3 ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки адвокат ОСОБА_1, вийшов зі складу юридичної консультації Фрунзенського району № 1, не повідомив раду адвокатів регіону про нову адресу свого робочого місця.

Позивач, не погодившись з рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області від 24.06.2014 року, подав відповідну скаргу до ОСОБА_3 ОСОБА_4 Комісії Адвокатури ( а.с.26-27).

В даній скарзі адвокат ОСОБА_1 просив рішення від 24.06.2014 року ДП КДКА Харківської області скасувати, а дисциплінарне провадження закрити.

За результатами розгляду скарги позивача, ОСОБА_3 ОСОБА_4 Комісією Адвокатури 19.02.2015 року винесено рішення № ІІ-007/2015, яким останню було задоволено частково. Змінено мотивувальну частину рішення ДП КДКА Харківської області від 24.06.2014 року. В частині визначення міри дисциплінарного покарання відповідне рішення залишено без змін ( а.с.10-13).

Ключовим моментом при винесенні рішення № ІІ-007/2015 від 19.02.2015 року стала доведеність факту вчинення адвокатом ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який вчинено повторно, протягом року.

Позивач, не погодившись з вказаними рішеннями кваліфікаційних органів адвокатури, звернувся до суду в порядку цивільного судочинства, оскільки вважав, що останні обмежують його права на заняття адвокатською діяльністю.

При цьому матеріали справи містять у собі ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури, ОСОБА_4 комісії адвокатури Харківської області, про визнання незаконними та скасування рішень було залишено без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури, ОСОБА_4 комісії адвокатури Харківської області, про визнання незаконними та скасування рішень закрито.

З приводу спірних правовідносин та заявленого представниками відповідачів клопотання суд зазначає наступне.

За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України субєкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані субєкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Згідно з частиною другою статті 59 Конституції України для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Статтею 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатура недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) обєднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Разом з тим, згідно з частиною пятою статті 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури наділена повноваженнями приймати рішення про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Це свідчить про те, що суспільний інтерес, а відтак і публічно-правовий характер правовідносин випливає з повноти реалізації функцій адвокатури із захисту прав невизначеного кола осіб.

З огляду на викладене, спір у справі, яка розглядається є публічно-правовим, оскільки стосується зупинення особи права на зайняття адвокатською діяльністю.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави суду для висновку про те, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є суб'єктом владних повноважень та здійснює владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а адвокатська діяльність є публічною службою у розумінні пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справа № 6-2750цс15.

Посилання позивача на необовязкове застосування судами постанов Верховного Суду України спростовується положеннями ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1ст .355 ЦПК, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки позивач є особою, що проходить публічну службу, а кваліфікаційна-дисциплінарна комісія адвокатури є суб'єктом владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, даний спір носить ознаки публічно - правового і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому клопотання про закриття провадження підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання представників ОСОБА_3 Кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури та кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області про закриття провадження у справі №640/16948/15-ц - задовольнити.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури, ОСОБА_4 комісії адвокатури Харківської області, про визнання незаконними та скасування рішень закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала складена в єдиному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя Н.В. Якуша