Справа № 442/6017/15 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/556/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

при секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "Дельта Банк" на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк", -

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженим рішенням у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Вказане рішення оскаржив позивач в особі представника ОСОБА_3.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, вказує на те, що висновок суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності заборгованості ґрунтується на припущеннях і розрахунок наданий позивачем не спростований відповідачем жодним належним та допустимим доказом. Крім того, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки відповідачу не надсилалась досудова вимога про виконання зобовязання, так як обрання того чи іншого способу захисту, в тому числі досудового врегулювання спору, є правом особи, а не обовязком особи. Також, вважає необґрунтованим висновок суду стосовно недоведення позивачем права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, оскільки із зміною кредитора у зобовязанні неповідомлення боржника про заміну кредитора не є підставою для невиконання зобовязань за таким договором і має наслідком для боржника лише у вигляді існування обовязку виконання зобовязання не новому, а колишньому кредитору. Зазначає, що, на його думку, суд першої інстанції дійшов поми колового висновку і стосовно відсутності у позові та додатках до нього оцінки визначення вартості предмета іпотеки, оскільки згідно ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» у разі визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки оцінка предмета іпотеки проводиться на момент набуття такого права власності.

На підставі вказаного, просить апеляційний суд скасувати оскаржене рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідачів судові витрати.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання та заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Вказана норма кореспондується з приписами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 3 вказаної статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 12 серпня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №1303/0808/71-057. Згідно з умовами кредитного договору позивач надав відповідачу кошти у розмірі 59 000 дол. США., з процентною ставкою 12,5 % річних, строком повернення по 11.02.2034 року включно, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені даним договором.

Порядок, строки та суми погашення заборгованості кредиту сторони погодили в графіку погашення заборгованості до кредитного договору № 1303/0808/71-057.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку банку квартиру, житловою площею 40,5 кв.м., загальною площею 67,3 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 та яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Відмовляючи в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк" суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не доведено факту зміни кредитора ВАТ «Сведбанк» на ПАТ «Альфа Банк» у зобовязаннях згідно кредитного договору № 1303/0808/71-057 від 12.08.2008 року, а також не надано доказів наявності у ПАТ «Альфа банк» права вимоги за вказаним кредитним договором. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову суд вірно врахував, що позивачем порушено процедуру дострокового повернення заборгованості, передбачену ч. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", не надано розрахунку заборгованості, також рішення про дострокове повернення кредитних коштів та про обрання способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено п.12.3.1 іпотечного договору, банком не приймалося, оцінка предмету іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на момент пред'явлення відповідної вимоги не визначалась, та клопотання про проведення такої оцінки кредитором не заявлялось.

Згідно ч. 1,2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України в Постанові "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24.10.2008 року в п. 14, за змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об'єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з'явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

При подачі апеляційної скарги апелянтом долучено до скарги копію розрахунку заборгованості за кредитним договором №1303/0808/71-057 від 12.08.2008 року станом на 28.07.2015 року, копію повідомлення про відступлення №SDK//1 від 08.06.2012 року з доказами направлення, витяг з Додатку №1 до Договору купівлі продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" від 25.05.2012 року на користь АТ "Дельта Банк". Однак слід зазначити, що подана ПАТ "Дельта банк" апеляційна скарга не містить зазначення поважності причин, у зв'язку з якими нові докази, долучені до матеріалів апеляційної скарги, не були подані до суду першої інстанції.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ч.1, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: