Справа № 369/5390/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2128/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 30.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря Семиволос І.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів і стягнення додаткових витрат на дітей, посилаючись на те, що 11 вересня 1999 році між нею і ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. Під чаc шлюбу у них народились діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею. 12 травня 2011 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб розірвано.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2014 року у цивільній справі № 369/269/14-ц задоволено позов про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітніх дітей у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13 січня 2014 року, та видано два виконавчі листи.

07 серпня 2014 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві було виконано розрахунок заборгованості відповідно до наданої довідки з банку «Діамантбанк».

Згідно даного розрахунку станом на 01 червня 2014 року заборгованість зі сплати аліментів становить: ВП № 49 грн., ВП № 49 грн.. Загальна сума боргу становить 11 298 грн..

Ні стягувачем, ні боржником даний розрахунок від 07 серпня 2014 року не був оскаржений відповідно до законодавства, постанови щодо скасування даного розрахунку начальнику ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві в матеріалах виконавчого провадження відсутні, а відтак даний розрахунок є законним і таким, що забезпечує реальне виконання сплати заборгованості по аліментах.

30 вересня 2014 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчих проваджень.

05 лютого 2015 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області визнано незаконними та скасовано постанови про закінчення виконавчого провадження № 42654017 та № 42653910 від 30 вересня 2014 року державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва за виконавчим листом № 369/269/14-ц, виданим 04 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів, та зобов»язано державного виконавця Ярошенко В.М. відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відновити виконавче провадження. Також зобов»язано державного виконавця Ярошенко В.М. Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві здійснити перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань виявлення доходу за місцем провадження господарської діяльності та провести виконавчі дії, спрямовані на забезпечення та своєчасне і повне виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2014 року у цивільній справі № 369/269/14-ц, у повному обсязі.

Постанова про відновлення виконавчого провадження була винесена 27 лютого 2015 року по виконавчих провадженнях № 42653910 та № 42654017.

На час подання вказаного позову ОСОБА_3 не виконуються зобов»язання зі сплати заборгованості по аліментах.

Відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідач фізична особа-підприємець, який одержує дохід шляхом надання в оренду власного нерухомого майна, при цьому відповідно до копії довідки з банку «Діамантбанк» від 04 червня 2014 року, з січня по травень 2014 року ОСОБА_3 одержав на розрахунковий рахунок дохід у сумі 50 105 грн. 97 коп..

ОСОБА_3 жодного разу з моменту відкриття провадження до його незаконного закриття та передачі виконавчих листів до іншого ВДВС не мав повної інформації щодо своїх доходів. Єдиний достатній документ, який хоча б якимось чином відображає доходи відповідача, є довідка з банку «Діамантбанк» від 04 червня 2014 року, по якому державним виконавцем була розрахована заборгованість, та складено довідку-розрахунок заборгованості від 07 серпня 2014 року.

Відповідно до підрахунків державного виконавця по ВП № 42653910 боржник з червня 2014 року по серпень 2014 року сплатив 3088 грн. 78 коп. та виконав оплату у розмірі 3669 грн. 50 коп. у вересні місяці. По ВП № 42654017 боржник з червня по серпень 2014 року сплатив 3088 грн. 78 коп. та виконав оплату у розмірі 3669 грн. 50 коп. у вересні місяці.

Відповідно до вказаних виплат по аліментах ОСОБА_3 сплачував аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а саме щомісячно по 385 грн. 80 коп. на кожного, що суперечить рішенню Києво-Святошинського районного суду від 04 березня 2014 року, у якому визначено розмір аліментів з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13 січня 2014 року.

За своїми розрахунками позивач ОСОБА_2 вважала, що за період з 07 серпня 2014 року по 20 травня 2015 року сума неустойки, яку відповідач зобов»язаний сплатити, становить 79305 грн..

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 з посиланням на вимоги ст. ст. 185, 196 СК України просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 79 305 грн., призначити ОСОБА_3 стягнення на додаткові витрати щомісяця в розмірі 2500 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, стягнути з ОСОБА_3 за минулий період-1 (один) рік додаткові витрати у розмірі 60 000 грн..

У липні 2015 року позивач ОСОБА_2 подала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що загальна сума неустойки по довідці № 3621/15 становить 32 909 грн. 68 коп., загальна сума неустойки по довідці № 3622/15 становить 32 909 грн. 68 коп. .Позивач ОСОБА_2 в поданій суду заяві позовні вимоги уточнила і остаточно просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 65 819 грн. 36 коп..

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 04 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3В на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_4, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13 січня 2014 року.

На виконання вказаного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 04 березня 2014 року було видано два виконавчих листа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 та на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, в розмірі 1/6 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно.

25 березня 2014 року державним виконавцем державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42653910 з примусового виконання виконавчого листа № 369/269/14-ц, виданого 04 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів, та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42654017 з примусового виконання виконавчого листа № 369/269/14-ц, виданого 04 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 07 серпня 2014 року № 3621/15 вбачається, що на виконанні у ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві перебував виконавчий лист № 2-369/269/14-ц від 04 березня 2014 року, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу)

щомісячно, починаючи з 13 січня 2014 року та до повноліття дитини. За період з 13 січня 2014 року по червень 2014 року нараховано аліменти в сумі 8 352 грн... Відповідно до квитанцій від 15 липня 2014 року та від 04 червня 2014 року ОСОБА_3 сплатив на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 2703 грн. Станом на 01 червня 2014 року заборгованість складає 5649 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 07 серпня 2014 року № 3622/15 вбачається, що на виконанні у ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві перебував виконавчий лист № 2-369/269/14-ц від 04 березня 2014 року, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 січня 2014 року та до повноліття дитини. За період з 13 січня 2014 року по червень 2014 року нараховано аліменти в сумі 8 352 грн.. Відповідно до квитанцій від 15 липня 2014 року та від 04 червня 2014 року ОСОБА_3 сплатив на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 2703 грн. Станом на 01 червня 2014 року заборгованість складає 5649 грн.

З довідки-розрахунку заборгованості від 09 вересня 2014 року по аліментах встановлено, що з 13 січня 2014 року по серпень 2014 року, з урахуванням сплачених 3089,00 грн., заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2014 року складає 3650,00 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 30 вересня 2014 року № 3621/15 розмір аліментів, який підлягав сплаті, склав 6648 грн. 03 коп., а ОСОБА_3 було сплачено 3088,78 грн. За період з 29 серпня 2014 року по 22 вересня 2014 року ОСОБА_3 мав сплатити 423 грн. 13 коп., а сплатив 3669 грн. 50 коп., і тому заборгованість по сплаті аліментів по кожній дитині складає 312,88 грн.

З квитанції № К3М0002F4D від 04 червня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 здійснив переказ на користь ОСОБА_2 в розмірі 387,80 грн. аліментів.

З квитанції № К3М0002F4F від 04 червня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 здійснив переказ на користь ОСОБА_2 в розмірі 387,80 грн. аліментів.

З квитанції № K235000KDG від 15 липня 2014 року та квитанції № K235000KDF від 15 липня 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 перерахував на користь ОСОБА_2 аліменти за період з лютого по липень 2014 року, по 2326,81 грн. по кожній квитанції.

З квитанцій № K235000KWZ та № K235000KXO від 07 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 перерахував аліменти на користь ОСОБА_2 по 387,74 грн. відповідно.

Згідно з платіжними дорученнями від 19 вересня 2014 року ОСОБА_3 перерахував на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 3670,00 грн., та на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 3669,50 грн.

Відповідно до квитанцій № KIZR001AA6 та № KIZR001AT6 від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_3 сплатив на користь ОСОБА_2 312,83 грн. на утримання сина ОСОБА_4 та 312,83 грн. на утримання сина ОСОБА_4

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 12 грудня 2014 року № 3622/15 та № 3621/15, у ОСОБА_3 заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_4 та на утримання сина ОСОБА_4 відсутня, переплата по аліментах на утримання сина ОСОБА_4 склала 0,54 коп.

30 вересня 2014 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчих проваджень.

05 лютого 2015 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області визнано незаконними та скасовано постанови про закінчення виконавчого провадження № 42654017 та № 42653910 від 30 вересня 2014 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва за виконавчим листом № 369/269/14-ц, виданим 04 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів, та зобов»язано державного виконавця Ярошенко В.М. відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відновити виконавче провадження. Також зобов»язано державного виконавця Ярошенко В.М. відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві здійснити перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань виявлення доходу за місцем провадження господарської діяльності та провести виконавчі дії, спрямовані на забезпечення та своєчасне і повне виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2014 року у цивільній справі № 369/269/14-ц, у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з положень ст.ст. 195, 196, 258 ЦК України, ст.ст. 7, 8, 198 СК України та прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо заявлених нею позовних вимог.

Згідно вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до положень ст. ст. 7, 8 СК України до правовідносин сторін підлягають застосуванню норми глави 19 Цивільного кодексу України щодо позовної давності.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду 21 травня 2015 року. В даному випадку за правилами ст. 258 Цивільного кодексу України вимоги про стягнення неустойки мають бути заявлені за період з 20 травня 2014 року по день звернення до суду з позовною заявою. Проте, розрахунок неустойки (пені), наданий позивачкою, як зазначено нею в позовній заяві, здійснено за період з січня 2014 року по червень 2014 року.

Позивачем надано розрахунок неустойки (пені), який ґрунтується на довідці-розрахунку від 07 серпня 2014 року і нарахований за період з січня 2014 року по червень 2014 року, однак суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з вказаним розрахунком, оскільки в матеріалах виконавчих проваджень були наявні довідки-розрахунки, які виконані державним виконавцем від 09 вересня 2014 року, 30 вересня 2014 року, 12 грудня 2014 року, 13 липня 2015 року, і містили щомісячну відмінність у сумах по сплаті аліментів, ніж довідка-розрахунок від 07 серпня 2014 року. Обґрунтування щодо виконання розрахунку неустойки (пені) на підставі саме довідки від 07 серпня 2014 року, а не останньої, яка існувала на день звернення позивачки до суду від 12 грудня 2014 року, позивачкою суду не надано.

Також слід зазначити, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року, у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання бездіяльності державного виконавця Ярошенко В.М. ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві та начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_6 неправомірною, визнання незаконними та скасування постанов та зобов»язання вчинити дії, заінтересована особа ОСОБА_3, скаргу ОСОБА_2 задоволено. В даній ухвалі суду від 05 лютого 2015 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця

ОСОБА_7 ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва по виконанню виконавчих проваджень № 42654017 та № 42653910 від 25 березня 2014 року. Зобов»язано державного виконавця Ярошенко В.М. ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві здійснити перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань виявлення доходу за місцем провадження господарської діяльності та провести виконавчі дії, спрямовані на забезпечення своєчасного і повного виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2014 року.

Як встановлено судом в ухвалі від 05 лютого 2015 року, державним виконавцем Ярошенко В.М. ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві під час примусового виконання виконавчих листів № 369/269/14-ц, виданих 04 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, не в повному обсязі вчинено виконавчі дії, передбачені чинним законодавством, спрямовані на виявлення джерел доходів боржника і його майнового стану, чим порушено приписи закону щодо забезпечення повного, своєчасного та всебічного виконання рішення суду, та у зв»язку з цим зобов»язано державного виконавця здійснити перевірку доходів фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 і провести виконавчі дії, передбачені чинним законодавством України, та які повинні бути спрямовані на повне та своєчасне виконання рішення суду, в повному обсязі.

Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві в порушення Закону України «Про виконавче провадження» вимоги ухвали від 05 лютого 2015 року не виконав, заходів щодо перевірки доходів боржника не здійснив, що стало підставою для позивача ОСОБА_2 звернутись до суду з повторною скаргою, про що зазначено нею було у поданій скарзі до суду, та за наслідками розгляду якої Києво-Святошинським районним судом Київської області 21 січня 2016 року було винесено ухвалу, в якій скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

В ухвалі суду від 21 січня 2016 року судом визнано бездіяльність ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві щодо виконання ухвали суду від 05 лютого 2015 року неправомірною та зобов»язано ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві усунути порушення шляхом здійснення перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за 2014 та 2015 роки, та зобов»язано ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві виконати розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до рахунку боржника за 2014 та 2015 рік по ВП № 42653910 та ВП № 42654017.

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду належних доказів в обгрунтування позовних вимог.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: