Справа № 565/112/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області-

під головуванням судді Ковтуновича М.І.,

при секретарі судового засідання Ломазі С.О.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання правочинів недійсними та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі ТОВ «ЕкономКомфорт») про визнання недійсними договорів № 01765/13, №01766/13 та №01767/13 від 23.10.2013р. (далі відповідно договори № 01765/13, №01766/13 та №01767/13), укладених між сторонами, та стягнення з відповідача коштів у розмірі 56368 грн.

Позов обґрунтовується тим, що 23.10.2013р. між ОСОБА_2 та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено три договори № 01765/13, №01766/13 та №01767/13. Згідно з умовами зазначених договорів одна сторона (адміністратор), за згодою іншої сторони (учасника), зобовязується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку №1 до договорів, в тому числі: створити групу учасників, забезпечити їх адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організувати та проводити розподіл свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені договором та додатковою угодою до нього.

Покликається ОСОБА_2, що діяльність відповідача містить ознаки фінансової послуги та підлягає ліцензуванню. Станом на дату укладення сторонами зазначених договорів ТОВ «ЕкономКомфорт» такої ліцензії не отримував. Тому, вважає, що відповідно до ст.227 ч.1 ЦК договори № 01765/13, №01766/13 та №01767/13 підлягають визнанню недійсними, як такі, що вчинені юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

Зазначають, що на виконання оспорюваних договорів ОСОБА_2 було сплачено 56383,88 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги і їх обґрунтування підтримав повністю. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. До суду надійшли письмові заперечення на позов, у яких сторона відповідача просить розглянути справу в їхній відсутності та відмовити в позові повністю. Суть заперечень зводиться до того, що відповідачем не порушено вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договорів із позивачем. Заперечують, що послуга, яку за умовами договорів передбачено надати позивачу, є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Покликаються і на те, що Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» поширює дію не на усі юридичні особи, а тільки на ті, що є професійними учасниками ринку фінансових послуг, тому, вимоги зазначеного Закону на відповідача не поширюються.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши заперечення відповідача, дослідивши та оцінивши інші докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову частково.

Судом встановлено, що 23.10.2013р. сторонами було укладено три договори, оспорювання яких є предметом позову: № 01765/13, №01766/13 та №01767/13, згідно з умовами яких ТОВ «ЕкономКомфорт» зобовязалося за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання ним позики, розмір якої визначений в додатку №1 до договорів, в тому числі: сформувати групу учасників, забезпечити їх адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені договором та додатками до нього.

Вивчивши зміст оспорюваних договорів № 01765/13, №01766/13, №01767/13 та умови програми «Економкофорт» (додаток №2 до договорів), суд приходить до висновку, що послуги, які за умовами даних договорів передбачено надати ОСОБА_2 за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (ст.4 ч.1 п.111 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення виконавцем груп замовників (учасників) та формування фонду програми для отримання відповідної суми у позику на користь та за рахунок замовників, із проведенням розподілу права на отримання позики відповідно до визначеної процедури.

Така діяльність, підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (затвердж. розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012 № 1676), згідно з яким адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, обєднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Нормою ст.34 ч.1 п.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обовязковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

По договорах № 01765/13, №01766/13 та №01767/13 передбачено залучення коштів фізичної особи. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договорів № 01765/13, №01766/13 та №01767/13, необхідно мати ліцензію.

Суд визнає неспроможними заперечення відповідача про те, що пропонована ними у договорах № 01765/13, №01766/13 та №01767/13 послуга не має ознаки фінансової послуги. Так, відповідно до ст.1 ч.1 п.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою послугою розуміються операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У цьому визначенні мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги, а «мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів» стосується лише залучення фінансових активів від інших осіб. Крім того, не мають правових підстав доводи відповідача про те, що на нього не поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки до визначених у ст.2 ч.3 Закону установ, на діяльність яких не поширюються положення Закону, відповідач не належить.

До суду не подано доказів наявності у ТОВ «ЕкономКомфорт» дозволу на надання фінансових послуг.

Отже, згідно із нормами ст.203 ч.2 та ст.227 ч.1 ЦК є підстави для визнання недійсними договорів №01765/13, №01766/13 та №01767/13, як таких, що вчинені юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

Відповідно до ст. 216 ч.1 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування

З матеріалів справи (наданих копій квитанцій) вбачається, що ОСОБА_2 було сплачено на користь ТОВ «Економкомфорт» кошти в сумі: за договором №01765/13 5555,60 грн.; за договором №01766/13 16111,24 грн.; за договором №01767/13 5555,60 грн. Загальна сума платежів по трьох договорах складає: 5555,60 грн.+16111,24 грн. + 5555,60 грн. = 27222,44 грн., і суд вбачає підстави для її стягнення з відповідача у користь ОСОБА_2, у звязку з визнанням названих договорів недійсними.

В суді встановлено, що кошти в розмірі по 9900 грн., внесені 23.10.2013р. за кожною з квитанцій №ПН1330, №ПН1328, №ПН1335, в загальній сумі 29700 грн., були сплачені за надання послуг згідно із договорами №01765, №01766 та №01767. Однак, позовних вимог про визнання недійсними договорів №01765, №01766 та №01767 від 23.10.2013р. в даній справі позивачем не заявлено, тому й не доведено підстав для стягнення сум коштів, сплачених за цими договорами.

Оскільки позовні вимоги щодо стягнення коштів задоволено судом на 48,3%, то в такому співвідношенні слід стягнути в користь ОСОБА_2 судові витрати із відповідача, понесені щодо майнових вимог, в розмірі 272,26 грн. (563,68 грн. х 48,3 %). Немайнові вимоги позову задоволені повністю, отже судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору за дані вимоги, необхідно стягнути з відповідача повністю в розмірі 1653,60 грн. Загальна сума судових витрат, що має бути присуджена із ТОВ «Економкомфорт» в користь ОСОБА_2 становить 1925,86 грн. (1653,60 грн. + 272,26 грн.).

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсними договори, укладені між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт»: № 01765/13, №01766/13 та №01767/13 від 23.10.2013р.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» в користь ОСОБА_2 суму 27222 (двадцять сім тисяч двісті двадцять дві) гривні 44 (сорок чотири) копійки, сплачених по договорах № 01765/13, №01766/13 та №01767/13 від 23.10.2013р. та 1925 (одну тисячу девятсот двадцять пять) гривень 86 копійок судових витрат.

У задоволенні решти вимог відмовити, через недоведеність.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :