У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства Банк «Траст» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позов ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства Банк «Траст» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2015 року, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство Банк «Траст» (далі - ПАТ Банк «Траст») звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 3 квітня 2014 року позивач надав ОСОБА_4 споживчий кредит у розмірі 93 тис. грн зі сплатою 16,49 % річних та 1,79 % комісії, терміном на 60 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 15 січня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 113 834 грн 16 коп. Таким чином, ПАТ Банк «Траст» просив задовольнити позов.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ Банк «Траст» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2015 року у задоволенні клопотання про поновлення ОСОБА_4 строку на апеляційне оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року відмовлено, у відкритті апеляційного провадження відмовлено.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому заперечував факт укладення кредитного договору та зазначав, що сторонами не досягнуто згоди з усіх умов договору. Просив задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 8 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2016 року, позов ПАТ Банк «Траст» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ Банк «Траст» заборгованість у розмірі 113 834 грн 16 коп. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У поданих касаційних скаргах представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить скасувати ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2015 року, посилаючись на порушення норм процесуального права та направити справу на новий апеляційний розгляд, скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку, з урахуванням норм ст. ст. 203, 215, 1054 ЦК України, про задоволення позову банка та відмову у задоволенні зустрічного позову. Зокрема, правильним є висновок про те, що ОСОБА_4 взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилась кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банка. Крім того, позичальник був ознайомлений із умовами кредитування у банку, інформацією сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить його підпис на оспорюваному кредитному договорі.

Відмовляючи у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року про відкриття провадження у справі, апеляційний суд, з урахуванням норм ст. 297 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску такого строку.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2015 року, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта