Справа № 686/5626/16-ц
УХВАЛА

25 березня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

розглянувши в порядку ст. 153 Цивільного процесуального Кодексу України в м. Хмельницький заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

встановив:

11 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, а саме просить визнати незаконним набуття ОСОБА_2 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка на праві спільної сумісної власності на момент смерті належала його сину ОСОБА_3 та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Також, 11 березня 2016 року позивачем подано до суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності, оскільки вважає, що ОСОБА_2 може здійснити будь який право чин щодо передачі вказаної квартири у власність третім особам, що призведе до неможливості виконання рішення суду.

Відповідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

В постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заявником ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову додано лише Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. Жодного іншого доказу до заяви про забезпечення позову не додано, а також ніяким чином у заяві не обґрунтовано підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому. Також, не надано будь-яких доказів на підтвердження реальності намірів щодо реалізації майна.

Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що в клопотанні ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити, оскільки ним не доведено обставин, які є обовязковими для доведення при подачі заяви про забезпечення позову в розумінні ст. 151 ЦПК України та постанови № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд,

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

На ухвалу через суд першої інстанції, який її ухвалив, може бути подана апеляційна скарга протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особою, без участі якої постановлено ухвалу - протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: