У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Максимчук З.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: сторін та представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду від 21 грудня 2015 року зазначений позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти в твердій грошовій сумі, а саме по 700 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2015 року і до повноліття дітей.

Стягнуто з ОСОБА_1 487, 20 гривень судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання.

На рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що на час вирішення спірних відносин і в подальшому перебуває на обліку в Рівненському районному центрі зайнятості. В звязку з цим отримує дохід, з якого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 року "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб" допомога по безробіттю є одним із видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на дітей, а тому суд безпідставно стягнув з нього аліменти на дітей в твердій грошовій сумі, застосувавши положення ст. 184 СК України.

Суд прийшов до хибного висновку про те, що він офіційно не працевлаштований; його матеріальне становище не дозволяє сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

При цьому посилався, що він, позивач з дітьми проживають в належному йому на праві власності будинку.

Погоджувався сплачувати аліменти на утримання дітей, але не в твердій грошовій сумі, а в 1/3 частини від його доходу, хоча діти і так проживають разом з ним, перебуваючи на його утриманні.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким визначити розмір аліментів на утримання чотирьох дітей в розмірі 1/3 частині всіх видів його доходу до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходу на кожну дитину, починаючи з дня подання позову в суд.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у спарві і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до висновок про відхилення апеляційної скарги.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей на користь позивача, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, будучи батьком дітей, зобовязаний їх утримувати до досягнення ними повноліття. Оскільки платник аліментів перебуває в центрі зайнятості на обліку як безробітний, одночасно займаючись підприємницькою діяльністю, тому аліменти присуджено в твердій грошовій сумі, розмір яких визначено по 700 гривень на кожну дитину щомісяця.

З матеріалів справи вбачається, і ці обставини сторонами не оспорюються, що внаслідок шлюбних відносин ОСОБА_2 і ОСОБА_1 мають чотирьох дітей: дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9-12). Сторони проживають разом з дітьми в одному житловому будинку; діти знаходяться на утриманні матері (а.с. 13).

На час розгляду справи судом першої інстанції відповідач перебував на обліку як безробітний в Рівненському районному центрі зайнятості з 10 грудня 2015 року, де отримував близько 500 гривень допомоги щомісячно (а.с. 27).

Позивач у засіданні апеляційного суду також зазначила, що ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність, через що отримує певний дохід; матеріальної допомоги на утримання чотирьох дітей не надає, про їх виховання і догляд не клопочеться взагалі.

Відповідач підтвердив, що на даний час він знятий з обліку у центрі зайнятості і працевлаштований. В той же час продовжує займатися підприємницькою діяльністю, не повязаною з основною роботою.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно із вимогами ст.ст. 180, 184 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції повно і правильно зясовано обставини справи, ураховано матеріальне становище дітей та платника аліментів, стан їхнього здоров'я, відсутність у ОСОБА_1 інших дітей та утриманців, у звязку з чим обґрунтовано застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали до застосування.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом положень п. 13 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України №146 від 26.02.1993 року "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб" на увагу не заслуговують, оскільки платник аліментів поряд із постійною щомісячною допомогою по безробіттю (на час розгляду апеляційної скарги заробітком) одержує доходи і від підприємницької діяльності, які носять нерегулярний і мінливий характер.

Оскільки доходи відповідача формуються за рахунок двох джерел, одне з яких є нестабільним, тому правильними є висновки суду про визначення способу сплати аліментів саме у твердій грошовій сумі і в розмірі 700 гривень щомісячно на кожну дитину, адже відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Рівненського районного суду від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: