УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Рокитне-цукор» про стягнення кредитної заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі ПАТ «Банк «Київська Русь») звернулось до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 8 квітня 2011 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма» Рокитне-цукор» (далі - ТОВ «Агрофірма» Рокитне-цукор») був укладений кредитний договір, у подальшому до якого було внесено ряд змін. З урахуванням внесених змін до кредитного договору банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію з лімітом 1 246 000 грн з кінцевим терміном повернення кредиту 16 грудня 2015 року, одночасно уклавши з ОСОБА_3 договір поруки, за яким останній зобов'язався солідарно та у повному обсязі відповідати перед банком за зобов'язаннями за кредитним договором. Банк виконав умови вказаного договору, надавши ТОВ «Агрофірма» Рокитне-цукор» зазначені кошти. Позичальник свої зобов'язання по своєчасному поверненню кредиту та відсотків за користування кредитом не виконує, тому позивач просить суд стягнути суму неповернутого кредиту разом із пенею та штрафними санкціями з поручителя ОСОБА_3

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 1 488 716 грн 37 коп. заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки ТОВ «Агрофірма» Рокитне-цукор» порушило умови кредитного договору по сплаті коштів та відсотків за користування кредитом, а поручитель ОСОБА_3 зобов'язався у повному обсязі відповідати за зобов'язаннями позичальника, то у такому випадку позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаної заборгованості підлягають задоволенню.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини 1, 2 ст. 553 ЦК України ).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року в справі № 6-701цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом установлено, що 8 квітня 2011 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Агрофірма» Рокитне-цукор» був укладений кредитний договір, за яким банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію та зобов'язався надати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі.

У подальшому до зазначеного кредитного договору було укладено ряд змін: договір про внесення змін до кредитного договору від 14 квітня 2011 року; договір про внесення змін до кредитного договору від 22 липня 2011 року; договір про внесення змін від 7 квітня 2014 року; договір про внесення змін від 20 червня 2014 року; договір про внесення змін від 28 серпня 2014 року; договір про внесення змін від 24 жовтня 2014 року; договір про внесення змін від 17 грудня 2014 року.

З урахуванням останніх змін до кредитного договору, внесених 17 грудня 2014 року, ліміт кредитної лінії становить 1 246 000, 00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21%, з кінцевим терміном повернення кредиту 16 грудня 2015 року (а.с. 10).

Також 8 квітня 2011 року на забезпечення належного виконання боржником взятих на себе кредитних зобов'язань банк уклав з ОСОБА_3 договір поруки, до умов якого 22 липня 2011 року, 31 січня 2012 року, 7 квітня 2014 року, 20 червня 2014 року, 28 серпня 2014 року, 29 серпня 2014 року, 24 жовтня 2014 року та 17 грудня 2014 року було внесено зміни, за якими відповідач зобов'язався солідарно та у повному обсязі відповідати перед банком за зобов'язаннями за вказаним кредитним договором (а.с. 29 - 47).

Відповідно до п. 15 договору поруки від 8 квітня 2011 року всі зміни та доповнення до вказаного договору вносяться в письмовій формі шляхом укладення додаткових договорів.

У зв'язку із невиконанням ТОВ «Агрофірма» Рокитне-цукор» умов кредитного договору, утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку становить 1 488 716 грн 37 коп., з яких: заборгованість за кредитом становить 1 246 000 грн, заборгованість по відсоткам - 111 932 грн 32 коп., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків 79 880 грн 55 коп., відповідальність за порушення строку за погашення кредиту - 39 940 грн 27 коп. (а.с. 66).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 указував на те, що він не підписував договір про внесення змін до договору поруки від 17 грудня 2014 року і довгий час не знав про його існування, зазначений договір впливає на зміст та обсяг його відповідальності, а відтак порука є припинено в силу закону. На підтвердження своїх доводів просив суд провести судово-почеркознавчу експертизу для встановлення справжності його підпису на договорі від 17 грудня 2014 року про внесення змін до договору поруки від 8 квітня 2011 року.

З урахуванням наведеного, суду необхідно було надати оцінку умовам кредитного договору, додатковій угоді від 17 грудня 2014 року, яка була укладена між банком та боржником, а також поручителем, встановити чи було продовжено строк кредитного договору, та чи був на це згодний поручитель, чи збільшився цим обсяг його відповідальності, та які його дії свідчать про надання ним згоди на таке збільшення обсягу відповідальності як поручителя, з урахуванням заперечень останнього.

Так, відмовивши у задоволенні клопотання відповідача про призначення судово-почеркознавчої експертизи, суд послався на встановлення всіх фактичних обставин справи та відсутність необхідності у проведенні такої експертизи для встановлення справжності підпису поручителя на договорі від 17 грудня 2014 про внесення змін до договору поруки від 8 квітня 2011 року. При цьому місцевим судом не було враховано, що висновок про припинення поруки залежить від встановлення судом факту надання чи не надання поручителем згоди на зміну зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Судом не перевірено, які саме дії відповідача, як поручителя свідчать про надання або ненадання ним згоди на збільшення обсягу своєї особистої відповідальності як поручителя.

Суд першої інстанції у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України без належного обґрунтування не призначив експертизу, чим обмежив ОСОБА_3 у праві, що не дало йому довести перед судом переконливості своїх тверджень про наявність або відсутність юридичних фактів.

Апеляційний суд на наведені порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції уваги не звернув та їх не усунув, чим порушив ст. 303 ЦПК України.

За таких обставин суди у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не врахували, не дослідили умови кредитного договору та додаткових договорів до нього, як і умови договору поруки, не перевірили чи збільшився обсяг відповідальності поручителя внаслідок укладення між сторонами кредитного договору додаткових договорів до нього та чи є підстави для визнання поруки такою, що припинилась.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана