Справа № 159/4837/15-ц Провадження № 22-ц/773/620/16 Головуючий у 1 інстанції: Бондар В.М.
Категорія: 27 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р. С.,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича про визнання окремих умов договору недійсними за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова В. В. (скорочено - ПАТ "Дельта Банк") звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивовано тим, що 25.05.2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2010491 за умовами якого відповідачу було видано кредит в сумі 1100000,00 гривень, зі сплатою відсотків у розмірі 24% річних з кінцевим терміном повернення до 24.05.2015 року. Для забезпечення виконання умов кредитного договору від 25.05.2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 того ж дня було укладено договір іпотеки, який було нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі за номером 302, та за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань по договору кредитної лінії ОСОБА_3 передано в іпотеку наступне майно: нежитлову будівлю магазину "Онікс", загальною площею 291,8 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 (предмет іпотеки 1) та земельну ділянку загальною площею 0,0196 га (предмет іпотеки 2), на якій знаходиться предмет іпотеки 1, з цільовим призначенням для обслуговування викупленої будівлі магазину, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Позивач вказує, що відповідач у встановлений строк взяті на себе зобов'язання по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього станом на 24.08.2015 року виникла прострочена заборгованість в розмірі 1529016,03 гривень, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 342886,83 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1161513,33 гривень, заборгованість за відсотками поточна - 9920,23 гривень, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 11481,96 гривень, трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту 3182,23 гривень, трьох відсотків річних від суми прострочених відсотків - 31,46 гривень. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № НКЛ-2010491 від 25.05.2012 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: нежитлову будівлю магазину "Онікс", загальною площею 291,8 кв. м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 (предмет іпотеки 1) та земельну ділянку загальною площею 0,0196 га (предмет іпотеки 2), на якій знаходиться предмет іпотеки 1, з цільовим призначеннямдля обслуговування викупленої будівлі магазину, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 - шляхом визнання за ПАТ "Дельта Банк" права власності на вищевказане майно, а також просить судові витрати по справі покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова В. В. про визнання окремих частин договору недійсними. Зустрічний позов ОСОБА_3 мотивовано тим, що пункт 1.1.2 та 9.1 договору кредитної лінії № НКЛ-2010491 від 25.05.2012 року, якими передбачено відповідальність за не повернення коштів у кінцевий строк, який визначено договором 24.05.2012 року, та право кредитора нараховувати пеню із розрахунку 3% від простроченої суми за кожен день прострочення є такими, що суперечать нормам закону та такими, що порушують принцип добросовісності, адже спрямовані на значне збільшення сукупної вартості кредиту, прохає суд визнати їх недійними. При цьому вказує, що відсотки, які визначені у договорі за своєю правовою природою є коштами, які позичальник зобов'язується сплачувати кредитору за користування кредитом протягом строку на який він виданий. Поза межами вказаного строку у кредитора відсутнє право на отримання такої плати, адже питання щодо відповідальності боржника який прострочив врегульовано нормами статті 625 ЦК України. Щодо пункту 9.1 Договору, яким врегульовано питання нарахування пені в розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення, відповідач вказує на те, що таке положення договору суперечить нормам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", яким врегульовано питання щодо порядку нарахування пені та встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня. За вказаних обставин, та при задоволенні його вимог вважає, що загальна сума боргу зміниться у бік значного зменшення, що виключить можливість задоволення вимог позивача ПАТ "Дельта Банк" щодо звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на заставне майно, адже сума заборгованості є неспівмірною із вартістю предмета іпотеки.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова В. В. до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова В. В. про визнання окремих умов договору недійсними. Визнано недійсним пункт 1.1.2 договору кредитної лінії № НКЛ-2010491 від 25.05.2012 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3, яким передбачено, що у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в абзаці першому пункту договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за договором збільшується на 20 одиниць та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін починаючи із дня наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитним договором по день фактичного погашення. Визнано недійсним пункт 9.1 договору кредитної лінії, яким встановлена відповідальність за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та визначено, що у разі допущення вказаного порушення позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3% від простроченої суми за кожен день прострочення. Судові витрати залишено за сторонами.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. подав апеляційну скаргу в якій просить, з врахуванням заяви-уточнення від 11.04.2016 року, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу позивача не визнали та просили її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, в решті рішення суду залишити без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено з матеріалів справи, пояснень сторін наступне.

Між ПАТ "Дельта Банк" та ФОП ОСОБА_3 25.05.2012 року було укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2010491 за умовами якого відповідачу було видано кредит в сумі 1100000,00 гривен, зі сплатою відсотків у розмірі 24% річних з кінцевим терміном повернення до 24.05.2015 року (а.с. 7-13).

Для забезпечення виконання умов кредитного договору від 25.05.2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3 того ж дня було укладено договір іпотеки, який було нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі за номером 302, та за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань по договору кредитної лінії ОСОБА_3 передано в іпотеку майно: нежитлову будівлю магазину "Онікс", загальною площею 291,8 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 (предмет іпотеки 1) та земельну ділянку загальною площею 0,0196 га (предмет іпотеки 2), на якій знаходиться предмет іпотеки 1, з цільовим призначеннямдля обслуговування викупленої будівлі магазину, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 18-31).

Факт надання кредиту підтверджується меморіальним ордером від 25 травня 2012 року та не заперечується відповідачем (а.с. 32).

Із розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, та даних про рух коштів по рахунках для погашення заборгованості, погашення простроченої заборгованості, погашення відсотків, погашення прострочених відсотків, по сплаті комісії з 25.05.2012 року по 12.08.2015 року судом встановлено, що позичальник ОСОБА_3 станом на 24.08.2015 року умов кредитного договору належним чином не виконав у зв'язку з чим в останнього станом на 24.08.2015 року виникла прострочена заборгованість в розмірі 1529016,03 гривень, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 342886,83 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1161513,33 гривень, заборгованість за відсотками поточна - 9920,23 гривень, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 11481,96 гривень, трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту 3182,23 гривень, трьох відсотків річних від суми прострочених відсотків - 31,46 гривень (а.с. 33, 34, 35-36, 37, 38, 39, 40, 6).

Відповідно до п. 4.1.6 іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором та/або зобов'язань за цим Договором, а також інших обов'язків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимоги дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання-звернути стягнення на предмет іпотеки.

П. 7.2 цього договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі:

- рішення суду;

- виконавчого напису нотаріуса;

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" та умовами цього договору;

- продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" та умовами цього договору.

Право Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. та звернення до суду із даним позовом від імені сторони вищезгаданого правочину - ПАТ "Дельта Банк" підтверджено Постановою Національного Банку України від 02.03.2015 року № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному Акціонерному товаристві "Дельта Банк"", рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 року № 71 та від 03.08.2015 року № 147, якими продовжено повноваження Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. на строк до 02.10.2015 року, наказом Тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" від 03.03.2015 року № 1 про те, що Кадиров В.В. приступив до виконання своїх повноважень уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 45-46, 47, 48, 49, 50).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Однак, з розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_3, який є в матеріалах справи, вбачається, що на виконання умов укладеного між сторонами договору кредитної лінії № НКЛ-2010941 від 25.05.2012 року від повного розміру виданих кредитних коштів в сумі 1100000,00 гривень, було сплачено 762113,17 гривень, що становить більше ніж половину від виданої суми. Проценти сплачувались в повному обсязі та всього сума сплати становить 487087,60 гривень, що більше суми, яка визначена як сукупна вартість кредиту та передбачена у пункті 1.5 договору кредиту. Вартість предмета іпотеки, загальний розмір якого у відповідності до умов договору був погоджений сторонами, як загальна заставна вартість в розмірі 1993564,00 гривень. А тому суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції, що виходячи із загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, при повній та щомісячній сплаті нарахованих процентів допущене порушення не призвело до збитків іпотекодержателя і не змінило обсягу його прав, оскільки останній не позбавлений можливості та права стягнути суму кредитної заборгованості шляхом пред'явлення відповідного позову про це.

При цьому колегія суддів вважає, що розмір пені визначений позивачем в сумі 1161513,33 грн., яка утричі перевищує заборгованість по тілу кредиту, є несправедливою по відношенню до позичальника.

А тому, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що застосування в розглядуваному випадку такого способу судового захисту як звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього за банком, ринкова вартість якого ще у 2012 році, тобто до початку значних інфляційних процесів, що відбувались в Україні у 2014-2015 роках, становила 2146000,00 гривень, а заставна вартість була визначена в розмірі 1993564,00 гривень, буде несправедливим по відношенню до позичальника і спричинить дисбаланс між інтересами сторін, оскільки призведе до втрати іпотекодавцем майна, вартість якого більше ніж у чотири рази за саме не виконане основне зобов'язання. При цьому, судом першої інстанції підставно враховано, що позичальником ОСОБА_3 на виконання основного зобов'язання, яке виникло на умовах договору кредитної лінії № НКЛ-2010491 від 25.05.2012 року та забезпечено заставою уже сплачено понад 760000,00, що становить більше ніж половину від виданої суми в кредит та проценти в сумі понад 480000,00 гривень, законом, при застосуванні зазначеного способу звернення стягнення на іпотечне майно, не передбачено порядку та обов'язку іпотекодержатель повернути іпотекодавцю різницю між вартістю отриманого у власність нерухомого майна і сумою кредитної заборгованості, що також виключає можливість у даній справі застосування звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.

З огляду на зазначене, колегія суддів не бере до уваги звіт про оцінку заставного майна станом на час вирішення спору, визначену в розмірі 1215940 грн.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності по вимогам щодо визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору почав свій перебіг з 25.05.2015 р. - дати кінцевого строку повернення кредиту.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з цим висновком з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальне правило щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Частина п'ята статті 261 ЦК України визначає початок перебігу позовної давності у зобов'язаннях з визначеним або невизначеним строком виконання. Так, згідно із цією нормою за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Правило цієї норми є спеціальним, тобто застосовується й тоді, коли заінтересована особа не знала і не могла знати про порушення свого права.

Разом з тим положення частини п'ятої статті 261 ЦК України застосовуються до вимог про зобов'язання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину.

У справі, яка переглядається, відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання окремих пунктів договору кредитної лінії недійсними.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236 ЦК України).

Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Виходячи з положень наведених норм закону, суд першої інстанції помилково вважав, що строк звернення ОСОБА_3 із зустрічним позовом про визнання окремих умов кредитного договору недійсними останнім не пропущено і цей строк слід рахувати з моменту, коли у кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову відповідає обставинам справи і вимогам закону та засадам справедливості, добросовісності та розумності, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича про визнання окремих умов договору недійсними відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ впродовж двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: