АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Явдюк Наталії Анатоліївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору іпотеки недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивачка звернулася із позовом, уточнивши який зазначила, що 02 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», ОСОБА_3 і ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № РML-003/221/2007 на забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-003/221/2007. Предметом іпотеки є жилий будинок АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_4 - 71/100 частини жилого будинку та ОСОБА_1 - 29/100 частин жилого будинку.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2012 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2012 року визнано недійсним договір іпотеки № РML-003/221/2007 в частині ОСОБА_4, як майнового поручителя та іпотекодавця належної їй частини вищевказаного будинку та земельної ділянки.

Оскільки договір іпотеки на підставі якого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 надали в іпотеку належні їм житловий будинок та земельну ділянку визнаний недійсним за рішенням суду в частині ОСОБА_4, а предмет іпотеки взаємопов'язаний, правочин укладений разом із позивачкою, тому на підставі положень ст.ст. 215-216, 583 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку» оспорюваний договір іпотеки в частині ОСОБА_1 вважала недійсним.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на ст.ст. 203, 215, 575, 583 ЦК України, просила визнати недійсним договір іпотеки № РML-003/221/2007 від 02 жовтня 2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» ОСОБА_4 і ОСОБА_1, в частині ОСОБА_1, як майнового поручителя та іпотекодавця щодо предмета іпотеки 29/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 7/18 частин земельної ділянки за вищевказаною адресою, скасувати реєстраційні записи про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна № 5762450 від 02.10.2007 року, № 5762534 від 02.10.2007 року, реєстрацію договору іпотеки за № 5762605 від 02.10.2007 року, реєстраційний запис про відступлення права вимоги за реєстраційним номером № 8676 від 05 листопада 2010 року, зобов'язати приватного нотаріуса КМНО Явдюк Н.А. виключити з реєстру іпотеки та заборони відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, зняти заборону відчуження вищевказаного жилого будинку та земельної ділянки, стягнути на користь позивачки 3654 грн. судового збору. (а.с.1-4, 53-54)

Відповідачі проти позову заперечували. Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просив застосувати строки позовної давності як підставу відмови у позові. (а.с.23-29, 37-39, 47-50, 64)

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року в позові ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», приватного нотаріуса КМНО Явдюк Н.А., ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. (а.с.124-126)

В апеляційній скарзі позивачка посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати із ухваленням нового про задоволення позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував вимог законодавства, обставин та доказів по справі, якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. (а.с.128-133)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази. ОСОБА_1 була сповіщена шляхом вручення повістки її представнику ОСОБА_5 (а.с.158-163)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги про визнання недійсним договору іпотеки в частині, ОСОБА_1 посилалась на положення ст.ст. 215, 216, 575, 583 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та зазначала, що в іншій частині договір був визнаний недійсним за рішенням суду.

Колегія суддів перевірила та відхилила вказані доводи враховуючи наступне.

Судом встановлено, що

За свідоцтвами про право власності від 21 липня 2006 року, виданими ОСОБА_4 та ОСОБА_1, кожній окремо, 71/100 жилого будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, а ОСОБА_1 належить 29/100 частин вищевказаного будинку. (а.с.40-41)

За Державним актом серії НОМЕР_1 від 24 травня 2001 року 11/7 частин земельної ділянки загальною площею 0.0545 га за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с.44)

За Державним актом серії НОМЕР_2 від 24 травня 2001 року 11/18 частин земельної ділянки загальною площею 0.0545 га за адресою АДРЕСА_1 належить - ОСОБА_4 (а.с.43)

27 грудня 2006 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 був укладений і нотаріально посвідчений договір за яким співвласники поділили належне їм майно в натурі, визначивши конкретні приміщення вищевказаного будинку та земельної ділянки відповідно до належних часток кожному із власників. (а.с.45)

За довідкою-характеристикою Київського МБТІ та РОН від 27 вересня 2007 року № 1279229, органом реєстрації проведено окрему реєстрацію 29/100 частин вищевказаного будинку ОСОБА_1 та 71/100 частин - ОСОБА_4 (а.с.42)

У зв'язку з виділом в натурі часток співвласників належні ОСОБА_4 та ОСОБА_1 частки отримали нумерацію і поштову адресу: ОСОБА_4 - квартира № 1 в будинкуАДРЕСА_1 та ОСОБА_1 - квартира № 2 в будинку АДРЕСА_1, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. (а.с.55-57)

Вказаних обставин та належності окремої частки у вигляді квартири № 2 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не заперечувала і в поданій позовній заяві зазначивши відповідну адресу. (а.с.1-4, 53-54)

02 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-003/221/2007 за яким остання отримала від Банку кредит в розмірі 172 550 доларів США строком до 02 жовтня 2022 року. (а.с.84-88)

02 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», ОСОБА_3 і ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № РML-003/221/2007 на забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-003/221/2007. Предметом іпотеки є належні ОСОБА_4 та ОСОБА_1 частки (71/100 та 29/100) жилого будинку АДРЕСА_1 та частки (11/18 та 7/18) земельної ділянки за вказаною адресою. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Явдюк Н.А. (а.с.11-13)

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «ОТП Банк» 198 046.87 доларів США, що на дату розрахунку складало 1581958.79 грн. та 77802.79 грн. заборгованості за кредитним договором № ML-003/221/2007 від 02 жовтня 2007 року.(а.с.89-92)

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2012 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2012 року визнано недійсним договір іпотеки № РML-003/221/2007 в частині ОСОБА_4, як майнового поручителя та іпотекодавця належної їй частини вищевказаного будинку та земельної ділянки. Підставою визнання недійсним договору іпотеки в частині ОСОБА_4 зазначена нездатність ОСОБА_4 у момент вчинення правочину усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними через психічну хворобу (ч. 1 ст. 225 ЦК України). (а.с.6-10)

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.(ст. 216 цього Кодексу)

Згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Відповідні роз'яснення містяться і в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Оскільки визнання за судовим рішенням недійсним договору іпотеки № РML-003/221/2007 в частині ОСОБА_4, як майнового поручителя та іпотекодавця належної їй частини вищевказаного будинку та земельної ділянки не свідчить про недійсність вищевказаного договору іпотеки в частині ОСОБА_1, як майнового поручителя та іпотекодавця належної останній частини вищевказаного будинку та земельної ділянки, а інших підстав недійсності оспорюваної частини правочину, як і порушення прав позивачки його укладанням, в цьому провадженні позивачкою не наведено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення позову.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на положення ст.ст. 236, 355, 356, 386, 391, 578 ЦК України, ст.ст. 6, 17 Закону України «Про іпотеку» свідчить про фактичну зміну та уточнення позовних вимог, оскільки таких вимог і посилань позовна заява та уточнення до неї не містять і в суді першої інстанції позивачка та її представник таких не заявляли, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів відхилила.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/4482/2016

Унікальний номер 759/13690/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Кириленко Т.В.

Доповідач Левенець Б.Б.