Справа № 204/5841/15-ц
Провадження № 2-п/204/32/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.

при секретарі Старостенко Т.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заяви вказав, що 28.10.2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення у цивільній справі №204/5841/15-ц (провадження №2/204/2459/15) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості. З відповідача стягнуто на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 88 985,00 грн. та З % річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 4541,89 грн., а всього разом 93526,89 грн. Крім того, з мене стягнуто на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 935,27 грн. З вказаним заочним рішенням не погоджується, вважає його незаконним і безпідставним, та таким що підлягає скасуванню з призначенням справи до розгляду в загальному порядку з наступних підстав. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що ним не повернуто їй у визначений в розписці строк одержані у позику грошові кошти у розмірі 3700 ОСОБА_4. Як витікає з оскаржуваного судового рішення та позовної заяви, позивачка, ОСОБА_3 начебто передала відповідачу грошові кошти у розмірі 3000 євро, які він в свою чергу зобовязався повернути їй у сумі 3700 євро в строк до 15 грудня 2013 року, що підтверджується розпискою, складеною мною 04.08.2013 року, та які він до цього часу їй не повернув, посилаючись на всілякі труднощі, що виникли при ведені ним справ по бізнесу, що не відповідає дійсності. Дійсно, в серпні 2013 році відповідачу були необхідні для власних потреб грошові кошти у розмірі, еквівалентному 3000 євро. В звязку з цим на початку серпня 2013 року він звернувся з проханням надати в позику грошові кошти на вказану суму на строк до грудня 2013 року до свого колеги за місцем роботи у Державній екологічній інспекції в Дніпропетровській області, ОСОБА_5, на що той, сказав, що вказані грошові кошти йому може надати його донька, на той час, ОСОБА_6, яка проживала разом з ним за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дитинства, б. 138, кв. 2. На наступний день він повідомив відповідача про те, що ОСОБА_6 згодна надати йому вказану суму грошей, для чого ОСОБА_1 необхідно приїхати до нього додому та оформити розписку про це. 04.08.2013 року відповідач приїхав додому до ОСОБА_6 з метою одержання в позику грошових коштів у розмірі 3000 євро. ОСОБА_6, зустрівши мене, повідомила про те, що вона готова надати мені у позику вказані грошові кошти у сумі 3000 євро, а за це відповідач буде повинен повернути їй у строк до 15 грудня 2013 року 3700 євро. Але перед цим йому необхідно, перш за все, видати на її імя відповідну розписку. Тільки після цього вона надасть ОСОБА_1 в позику вказані грошові кошти. Оскільки до цього часу у відповідача з її батьком ОСОБА_5 були нормальні товариські стосунки, запевнення його доньки ОСОБА_6 щодо наміру фактично надати мені вказану суму грошей у позику після видачі ОСОБА_1 на її імя відповідної розписки не викликали у нього ніяких сумнівів. Тому він на її вимогу написав до моменту одержання від неї грошей вказану розписку від 04.08.2013 року, з якої слідувало, що ним начебто одержано від ОСОБА_6 грошові суми у розмірі 3000 євро, та те, що він зобовязується у строк до 15 грудня 2013 року повернути їй 3700 євро. Однак, грошей у вказаній сумі відповідач від неї не одержував. Потім ОСОБА_6 вийшла з моєю розпискою з кімнати, а через деякий час знову зайшла до неї та повідомила, що таких грошей у неї не має, а вказані гроші будуть надані йому її батьком ОСОБА_5 Через деякий час до кімнати зайшов ОСОБА_5 і повідомив відповідачу, що він надасть йому грошові кошти у розмірі 3 000,00 євро на умовах, які зазначені у розписці, яку ОСОБА_1 видав перед цим на імя його доньки ОСОБА_6, тобто буду зобовязаний повернути саме йому у строк до 15 грудня 2013 року вже не 3 000,00 євро, а 3 700,00 євро. Оскільки на той час відповідачу були необхідні грошові кошти у вказаному розмірі, він погодився одержати від нього ці кошти на зазначених у розписці позивачці умовах та одержав саме від ОСОБА_5, а не від його доньки ОСОБА_6, 3000 євро. Зі слів ОСОБА_5 у доньки таких грошей не було, оскільки остання на той час була студенткою. При цьому, я став наполягати, щоб мені віддали раніше написану розписку, та запропонував написати таку ж саму розписку на його, ОСОБА_5, імя, на що той в присутності ОСОБА_6 відповів, що він віддасть мені цю розписку після того, як я виконаю всі умови позики, а саме поверну до 15 грудня 2013 року саме йому 3 700,00 євро. Також ОСОБА_5 запевнив відповідача, що у цьому випадку ні він, ні його донька, ОСОБА_6, не будуть звертатися до мене або в суд з вимогами про повернення боргу на підставі вказаної розписки, яку ОСОБА_1 видав перед цим ОСОБА_6 Від пропозиції відповідача щодо складання аналогічної розписки на його імя, замість тієї розписки, яку він перед цим написав на імя ОСОБА_6, ОСОБА_5 відмовився, мотивуючи це тим, що він є державним службовцем і йому б не хотілося в майбутньому пояснювати будь-кому звідки у нього ці грошові кошти. В-подальшому, виходячи з вищевказаних домовленостей, відповідач повністю повернув ОСОБА_5 вказаний борг частинами, а саме: 15 грудня 2013 року у сумі 2 000,00 євро та в серпні 2014 року і залишок у сумі 2300 доларів США. При цьому, під час повернення залишку боргу в серпні 2014 року був також присутній колишній колега по роботі ОСОБА_5 ОСОБА_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (тел.: 068-767-17- 10), в присутності якого ОСОБА_1 передав зазначену суму грошей ОСОБА_5 та останній сказав йому, що у нього не має до ОСОБА_1 жодних питань, оскільки позика повернута ним у повному розмірі. Факт погашення відповідачем позики у сумі 3700 євро ОСОБА_5 також підтвердить батько відповідача - ОСОБА_7, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2., який надав відповідачу для цих цілей у борг грошові кошти у сумі 2000 євро та 2300 доларів США, які згодом він передав ОСОБА_5 Проте, в лютому 2015 року ОСОБА_5 зателефонував до мене і став вимагати повернення йому додатково до раніше повернутих сум 200 доларів США, які начебто відповідач йому не погасив та які виникли з різниці обмінних курсів валют, на що ОСОБА_1 йому відмовив, оскільки до цього всі свої зобов'язання перед ним виконав у повному обсязі. Після цього до відповідача ні позивачка, ні її батько ОСОБА_5 Д„ жодного разу не зверталися. На його адресу жодних претензій щодо повернення заборгованості перед ОСОБА_6 не надходило. Відповідач вважає, що під час укладення мною договору позики та видачі розписки від 04.08.2013 року позивачка ОСОБА_3 навмисно ввела його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме не повідомила його, що вона не збиралася надавати йому кошти в позику та фактично йому їх так і не надала. Тобто, якщо відповідачу завчасно було б відомо про небажання ОСОБА_6 передати йому грошові кошти в розмірі 3000,00 євро на підтвердження виданої відповідачем 04.08.2013 року розписки, він б цей договір позики з нею не укладав та розписку про одержання від неї грошових коштів у вказаному розмірі не видавав. Крім того, позивачка не надала відповідачу в позику за вказаною розпискою від 04.08.2013 року грошові кошти у розмірі 3000,00 євро. ОСОБА_1 вважає, що існують законні підстави для визнання судом вказаного договору позики від 04.08.2013 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем недійсним з підстав його безгрошовості, тобто неодержання від позикодавця грошових коштів, та в звязку з укладенням цього договору під впливом обману з боку позивачки. Про існування вказаної цивільної справи та спірного заочного рішення від 28.10.2015 року по ній відповідач дізнався від працівників державної виконавчої служби під час його примусового виконання лише у березні 2016 року. Проте, з матеріалами даної цивільної справи представник відповідача був ознайомлений лише 18.03.2016 року. Цього ж дня він отримав належним чином завірену копію заочного рішення від 28.10.2015 року. Відповідач не отримував від Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ні копії ухвали про відкриття провадження у цій цивільній справі, ні копії позовної заяви і додатками, ні повісток про призначення судових засідань. До того ж, матеріали справи не містять жодного документу, який би підтверджував отримання Відповідачем зазначених документів, в тому числі повідомлень про вручення поштової кореспонденції або відповідної розписки Відповідача про отримання з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська на призначені судові засідання по даній справі на 30.09.2015 р., 14.10.2015 р. та 28.10.2015 р. Зокрема, в бланках розписок про вручення повідомлень про виклик до суду на 30.09.2015 р„ 14.10.2015 р., 28.10.2015 р., що містяться в матеріалах справи (а. с. 20,21, 27), відсутні підписи відповідача про їх вручення йому, а на поштових конвертах - помітки про повернення поштової кореспонденції до суду без вручення адресату. Таким чином, вказане свідчить про поважність причини неявки відповідача в судове засідання і не повідомлення їх суду. Вважає, що наведені ним в цій заяві про перегляд заочного рішення обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору. Враховуючи наведене, просив заочне рішення скасувати та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_1 підтримав подану ним заяву про перегляд заочного рішення, та просив її задовольнити..

Представник відповідача ОСОБА_2 підтримав подану відповідачем заяву та просив її задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали заяви та зазначеної вище цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Згідно положень ст. 229 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто, для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Розглядаючи заяву відповідача про перегляд заочного рішення суд виходить з того, що підставами скасування заочного рішення є поважність причин неявки в судове засідання відповідача, та наявність істотних доказів по справі в обґрунтування заперечень відповідача.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на адресу ОСОБА_1 за період розгляду цивільної справи, неодноразово направлялися повістки про судовий виклик на адресу: 49008, м. Дніпропетровськ, вул. Богданова, 1/72 (а. с. 45, 47, 49, 50), та поверталися на адресу суд з відмітками Укрпошти про невручення адресату: «За закінченням терміну зберігання». За таких обставин суд не приймає до уваги посилання відповідача на той факт, що він не був повідомлений належним чином, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 229 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач ОСОБА_1 посилається на той факт, що фактично кошти йому були передані не ОСОБА_3, а її батьком ОСОБА_5, проте вказані кошти ним були повернуті в повному обсязі, а саме 15 грудня 2013 2 000,00 ОСОБА_4, та в серпні 2014 року повернув залишок суми в розмірі 2 300 доларів США. Під час повернення боргу в серпні 2014 року був також присутній ОСОБА_4, який може підтвердити факт повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи факт передання коштів (позики) підтверджується розпискою ОСОБА_1 (а. с. 9).

Положеннями статті 59 ЦПК України встановлені загальні правила допустимості доказів.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Враховуючи наведене суд відхиляє та не приймає до уваги посилання Відповідача на те, що факт повернення ним позики може бути підтверджений показами свідків, оскільки зазначені обставини повинні бути доведені за допомогою інших допустимих доказів, письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Аналогічні положення містяться у абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України відповідно до яких, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Підсумовуючи наведене та приймаючи до уваги той факт, що в судовому засіданні відповідачем не зазначено та не надано суду доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів позикодавцю, а також відсутність підстав для скасування заочного рішення, суд приходить до переконливого висновку, що заяву про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Частиною 4 ст. 231 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 228, 231, 232 ЦПК України, суд, -

УхвалиВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів з моменту проголошення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Л. Черкез