Семенівський районний суд Полтавської області
Справа № 1627/52/12
Провадження № 6/547/7/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року смт. Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Халявки В.І.,

при секретарі Козулі Н.П.,

з участю:

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Семенівка Полтавської області заяву ОСОБА_2, заінтересована особа АТ «Родовід Банк» про визнання виконавчого листа від 03 липня 2012 року у цивільній справі № 1627/52/12 таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до районного суду з цією заявою та вказувала, що рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 14 травня 2012 року з неї та позичальника ОСОБА_1 на користь АТ «Родовід Банк» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 266061 грн.12 коп. та по 1330 грн. судових витрат з кожного.

На виконання вказаного рішення 3 липня 2012 року Семенівським райсудом було видано два виконавчих листи, а 1 серпня 2012 року державним виконавцем ВДВС Хорольського РУЮ Полтавської області було відкрито провадження на виконання вказаного виконавчого листа.

В квітні 2016 року при вивченні матеріалів справи вона дізналася, що виконавчий лист від 3 липня 2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором виписано з порушенням чинного законодавства. Так стягував звертався до суду із заявою про видачу лише одного виконавчого листа. З такою ж заявою про видачу лише одного виконавчого листа звертався до суду і прокурор, який предявляв позов до суду в інтересах банку. Натомість суд направив стягувану 2 виконавчих листа з однаковими реквізитами та в одному з них зазначив як боржника її, заявницю, а в іншому ОСОБА_1. До того у виконавчому листі на її імя зазначено дві адреси місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 та у м. Жашкові Черкаської області, тоді як вона має єдине фактичне місце проживання у м. Жашкові.

ОСОБА_2 також зазначала, що суд, виписуючи два виконавчих листи, повинен був вказати яку частину рішення треба виконати кожним із боржників, та видати виконавчі листи відповідно до інструкції з діловодства з унікальним штрих-кодом.

Посилаючись на приписи ст. 369 ЦПК України, заявниця просила постановити рішення про визнання виконавчого листа від 3 липня 2012 року таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 підтримав її заяву та додатково пояснив, що через неправильне зазначення адреси заявниці у виконавчому листі вона була позбавлена можливості вчасно ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, відкритого 14 січня 2016 року державним виконавцем відділу ДВС Хорольського РУЮ.

Представник стягувача АТ «Родовід Банк» в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений завчасно. Судом ухвалено рішення про розгляд заяви ОСОБА_2І без участі представника банку.

Вивчивши заяву ОСОБА_2, вислухавши пояснення її представника, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити через її безпідставність.

Встановлено, що на виконання рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 14 травня 2012 року про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором на користь АТ «Родовід Банк» з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 3 липня 2012 року судом було видано два виконавчих листи, в одному з яких в якості боржника зазначено заявницю ОСОБА_2І, а в іншому її чоловіка ОСОБА_2Ю, який є її представником у цій справі.

Твердження заявниці про те, що суд не мав права виписувати та видавати два виконавчих листа є надуманими та не відповідають діючому законодавству України.

Так відповідно до приписів ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

Про солідарний обовязок боржників йдеться у статті 543 ЦК України.

Аналіз вказаних положень закону дає підстави стверджувати, що солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо вказаних у законі чи договорі. При цьому кредиторові надається право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі від усіх боржників разом або від одного із боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними до того моменту, коли їх обовязок не буде виконано повністю. Виконання обовязку в повному обсязі одним із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором.

Про виписування та видачу виконавчих листів за кількістю боржників при солідарних зобовязаннях йдеться у абзаці другому пункту 16.1.21 «Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді» затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №68 від 27 червня 2006 року. Там же йдеться і про зазначення у кожному виконавчому листі загальної суми , що підлягає стягненню, та всіх боржників.

Отже і твердження заявниці про те, що у виконавчих листах повинно бути зазначено конкретну суму боргу, що підлягає стягненню з кожного боржника окремо, не сприймається судом, як таке, що не ґрунтується на законі.

Встановлено, що у виконавчому листі на імя ОСОБА_2 в описовій частині зазначено, що вона є мешканкою м. Жашків Черкаської області, вул. Молодіжна,32, а в розділі, де йдеться про конкретного боржника зазначено, що ОСОБА_2 жителька вул. Чигринівка, 23 в м. Хоролі Полтавської області. При цьому суд зазначає, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3. В ході розгляду справи про стягнення заборгованості відповідачка ОСОБА_2 чотири рази викликалася в судові засідання за вказаною адресою та жодного рази до суду не зявилася. Судові повістки поверталися до суду з відміткою підприємства звязку про невручення за закінченням терміну зберігання. Тоді судом було ухвалено рішення про виклик відповідачки до суду через оголошення у пресі, а у звязку з її неявкою винесено заочне рішення. Про це йдеться в ухвалі суду від 28 серпня 2012 року про відмову в перегляді заочного рішення.

Аналіз матеріалів цивільної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором та інших звернень ОСОБА_2 до суду дають підстави суду стверджувати, що заявниця за місцем реєстрації фактично не проживає, а в спілкуванні із судом та виконавчою службою використовує цю адресу лише для затягування процесу виконання рішення суду.

Так у заяві, яка тепер розглядається, на її початку ОСОБА_2 зазначає адресу проживання в м. Жашкові, а в прохальній частині зазначає, щоб кореспонденцію їй направляли за адресою вул. Чигринівка, 23 в м. Хоролі.

В судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 не міг ствердно відповісти про фактичне місце проживання ОСОБА_2 та зазначив, що вони перебувають у шлюбі і всю кореспонденцію на їх адресу отримують за адресою вул. Чигринівка, 23 в м. Хоролі.

Не заслуговує на увагу твердження представника заявниці про те, що неправильним зазначенням адреси ОСОБА_2 у виконавчому листі порушено її право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, відкритого у січні 2016 року ВДВС Хорольського РУЮ Полтавської області.

При цьому відповідно до приписів ст.ст. 10 та 60 ЦПК України заявницею та її представником не надано суду ніяких доказів, зокрема про сам факт відкриття виконавчого провадження в січні 2016 року та факт направлення постанови про відкриття провадження заявниці не за адресою її фактичного проживання. Суд зауважує, що доказів не було надано як при поданні заяви, так і при її розгляді в суді.

З огляду на викладене суд вважає, що зазначення у виконавчому листі адреси боржника, відмінної від місця реєстрації проживання, не є підставою для визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Не заслуговує на увагу і твердження заявниці про недійсність виконавчого листа через відсутність на ньому унікального штрих-коду. При цьому суд зауважує, що вимога про застосування штрих-коду у документах, що видаються судом, зявилася в Інструкції з діловодства у місцевому загальному суді, затвердженій наказом ДСА України №68 від 27 червня 2006 року, лише після внесення до неї змін і доповнень наказом ДСА України №111 від 25 вересня 2012 року, а виконавчий лист видано судом 3 липня 2012 року.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав вважати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

При цьому суд виходить із приписів ч.4 ст.369 ЦПК України про те, що виконавчий лист визнається таким, що не підлягає виконанню лише у разі якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Заявницею та її представником не вказано на жодну з перерахованих підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.10,11,60,212,214,369 ЦПК України, ст.18 Закону « Про виконавче провадження», ст.ст. 541,543 ЦК України, п. 16.1.21 Інструкції з діловодства у місцевому загальному суді,

УХВАЛИВ:

Залишити без задоволення заяву боржника ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа виданого Семенівським районним судом Полтавської області 03 липня 2012 року у справі № 1627/52/12 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом пяти днів шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Суддя В.І. Халявка

Повний текст ухвали виготовлено 18 квітня 2016 року.