АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/893/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1024/16Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко С.А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року

по справі за позовом Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року представник Кредитної спілки «Полтава і полтавці» звернувся до суду із позовом, в якому посилаючись на невиконання відповідачами своїх зобовязань за кредитним договором № 61 від 22.04.2011 року та договорами поруки № 35 та № 36, з урахуванням уточнених позовних вимог від 31.10.2014 року (т. 1 а.с. 142-143), просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у сумі 25 309, 64 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь КС «Полтава і полтавці» заборгованість за кредитним договором у сумі 25309,64 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь КС «Полтава і полтавці» судовий збір в сумі по 84 грн. 36 коп. з кожного.

Зобовязано Управління Державної казначейської служби України в м. Полтаві Полтавської області повернути КС «Полтава і полтавці» переплачену суму судового збору в розмірі 115 грн. 56 коп., сплачену при подачі позовної заяви до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту, згідно платіжного доручення № 1747 від 01.03.2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції з мотивів невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог КС «Полтава і полтавці».

Справа переглядається після скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 квітня 2011 року між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 61, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 10 000 грн. строком на 12 місяців, а остання зобов'язалась погасити кредит та сплатити кошти за користування кредитом у розмірі 0,19% щоденно на залишок суми кредиту з кінцевою датою повернення 22 квітня 2012 року відповідно до Графіку розрахунків (додаток № 1 цього Договору).

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника цього ж дня між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договори поруки № 35 та № 36 відповідно.

За умовами договорів поруки (п. 2.1) кожен із поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, у разі невиконання позичальником взятих на себе зобовязань, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та інших платежів, що передбачені в кредитному договорі. При цьому, у відповідності до пункту 3.1.1. договорів поруки, поручителі зобов'язались погасити заборгованість боржника на користь позивача протягом 7 днів з дня направлення на їх адресу повідомлення про порушення боржником зобов'язань по кредитному договору.

Встановивши, що відповідачі своїх зобов'язань належним чином не виконали, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла станом на 30.10.2014 року та складається з 8279,38 грн. заборгованості з основної суми кредиту, 15 643,52 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 1386,75 грн. інфляційних втрат.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що розмір заборгованості за кредитним договором становить 1988,90 грн. та визначається надісланим позивачем листом-попередженням № 65 від 27.03.2012 р. є надуманими, ґрунтуються на хибному власному тлумаченні апелянтом закону та фактичних обставин справи і до уваги колегією суддів не приймаються.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, 04.07.2011 р., 26.07.2011 р., 12.09.2011 р., 04.01.2012 р., 06.08.2012 р. та 19.03.2013 р. у погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 було сплачено позивачеві всього 7 000 грн., які розподілено у черговості, визначеної п.п. 4.2.-4.3. кредитного договору № 61 від 22 квітня 2011 року, що не суперечить нормам ст.ст. 6, 627, 534 ЦК України та сторонами не оспорюється, внаслідок чого у погашення основної суми боргу за кредитним договором зараховано 1720,62 грн. Отже, сума заборгованості ОСОБА_2 за тілом кредиту становить 8 279,38 грн. (10 000 1720,62), що відповідає уточненим позовним вимогам та висновкам суду першої інстанції.

Розмір процентів за користування кредитом визначено судом за ставкою 0,19 % щоденно на залишок основної суми кредиту відповідно до п. 1.1. кредитного договору та норм ст.ст. 6, 627, 1054 ЦК України.

Відповідальність за порушення грошового зобовязання встановлена статтею 625 ЦК України, згідно частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) є загальновідомою інформацією, яка відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування.

Згідно ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог КС «Полтава і полтавці» є безпідставними, наведеного позивачем розрахунку заборгованості не спростовують і на висновки суду першої інстанції не впливають.

Колегія суддів також не вбачає підстав і до застосування до спірних правовідносин позовної давності, про яку представником ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_6 було заявлено у додаткових запереченнях від 16.01.2015 р. (т. 1 а.с. 185-186).

За правилами ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 4.2. кредитного договору та графіку розрахунків, що є невідємною частиною договору сторін (т. 1 а.с. 12-14) виконання позичальником зобовязань щодо повернення кредиту та сплати процентів визначалось щомісячними платежами, починаючи з 12.05.2011 р.

Вказаний позов до суду представник КС «Полтава і полтавці» подав 08.03.13 р. в межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову колегією суддів по справі не вбачається.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги, що між сторонами укладено різні самостійні договори поруки, якими не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобовязання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. Таку правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі за № 6-185цс14, від 1 липня 2015 року у справі № 6-745цс15, та не було враховано судом при постановленні оскаржуваного рішення.

Оскільки ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

За правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309 ЦПК України норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення, вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року в частині солідарного стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» заборгованість за кредитним договором в сумі 25 309 грн. 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» заборгованість за кредитним договором в сумі 25 309 грн. 64 коп.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ ОСОБА_7

ОСОБА_8

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1