У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 15 грудня 2007 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № СNL-206/011/2007. Згідно з умовами якого позивачу були надані кредитні кошти у розмірі 34 000 швейцарських франків, проте фактично ним отримано 30 000 доларів США, строком погашення до 25 грудня 2017 року зі сплатою 11,31 % річних за користування кредитними коштами та плаваючою відсотковою ставкою. Також, між сторонами було укладено договір іпотеки від 25 грудня 2007 року № ВКС 8151026, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кошкіною В.В. Указані договори позивач вважає недійсними з декількох обставин, а саме: всупереч умовам договору поточний рахунок позичальника не відкривався, для повернення суми кредиту відповідачем використовується рахунок НОМЕР_1, який не є рахунком клієнта, договір на обслуговування цього рахунку між сторонами не укладався. Таким чином, істотна умова договору (порядок видачі та погашення кредиту) не відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України. Крім того, відповідачем порушено норми Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредитний договір нею було підписано під впливом обману з боку банку, сторонами не узгоджено всіх істотних умов договору, а узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом не відповідають фактично встановленим. Також, перед укладанням договору відповідач не повідомив її про можливі валютні ризики та про методику, яка використовується банком для визначення валютного курсу, нормативними документами з цього приводу. Вважає, що відповідач свідомо не надав їй повну необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній формі, яка б забезпечувала можливість дійсно компетентного вибору. 07 квітня 2014 року вона звернулась із листом-замовленням до незалежного аудитора, яким проведено аудиторську перевірку та розраховано реальну ставку. Відповідно до висновку аудитора від 07 квітня 2014 року реальна відсоткова ставка за даними, що містяться у додатку № 1 до кредитного договору та договору, складає 15,03 %. Крім того, у додатку № 1 відсутня інформація про абсолютне значення подорожчання кредиту та реальна відсоткова ставка на порушення постанови Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у той час, як у договорі зазначено процент у розмірі 11,31 % річних. Отже, під час укладення договору вона не могла знати реальну процентну ставку. Посилаючись на те, що волевиявлення учасників спірного кредитного договору не відповідало їх реальній волі, зокрема, її волі, оскільки у випадку володіння такою інформацією вона б не погодилася на укладення спірного кредиту, просила суд визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір від 25 грудня 2007 року № СNL-206/011/2007, укладений між нею та ПАТ «ОТП Банк», договір іпотеки від 25 грудня 2007 року № ВКС 8151026, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кошкіною В.В., та договір поруки, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк».

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник також порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду.

Клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини свідчать про пропущення процесуального строку з поважних причин.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходили з того, що кредитний договір відповідає вимогам чинного на час його укладення законодавства та вільному волевиявленню сторін, підписуючи кредитний договір та додаткову угоду до нього позивач погодилася з усіма його умовами. Також, судами правильно враховано те, що під час підписання договору позичальник у письмовій формі ознайомилася з усіма умовами кредитування, які були запропоновані ПАТ «ОТБ Банк» в обсязі, передбаченому Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваних судового рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не дають підстав для висновку про те, що судами допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Клопотання публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Поновити публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» строк на касаційне оскарження рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К.Парінова