У х в а л а

іменем україни

28 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Дьоміної О.О.,Демяносова М.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Києво-Святошинської райдержконтори, Головного управління юстиції в Київській області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 на рішення Києво-Святоштнського районного суду Київської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дід ОСОБА_7, та після його смерті відкрилася спадщина, на належні йому житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1..

Померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 заповів все своє майно своїм онукам позивачу − ОСОБА_4, та відповідачці − ОСОБА_5, в рівних частинах кожному.

04 грудня 2013 року позивач звернувсь до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 25 березня 2000 року секретарем виконавчого комітету Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за реєстровим номером 20.

04 грудня 2013 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. винесено постанову від 04 грудня 2013 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_7 в установлений законом строк позивач не прийняв та не надав документи, що підтверджують право власності померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Як зазначає позивач після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 у будинку за вищевказаною адресою він не зміг знайти жодних документів належних останньому, як і не може знайти такі документи у цьому будинку і наданий час.

Вказує, що йому фактично відомо, що усі документи, належні померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7, у тому числі правовстановлюючі документи на житловий будинок та державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку, після смерті ОСОБА_7 забрала собі тітка ОСОБА_9, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд визначити йому додатковий строк в один місяць для подання ним до Києво-Святошинської районної державно нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7

Рішення Києво-Святоштнського районного суду Київської області від 25 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та не правильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відповідності до статей 1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав спільно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто протягом шести місяців з час відкриття спадщини.

Cтаттею 1272 ЦК України визначено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини; за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Такий позов підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що у позивача були відсутні будь-які об'єктивні та непереборні труднощі для подання зави про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а тому підстав для задоволення позову не має.

Звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_4 зазначав, що строк для подання заяви про прийняття спадщини, він пропустив з поважних причин, а саме своєю необізнаністю про заповіт складений його дідом, проте з матеріалів спадкової справи № 15/2005 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 10 жовтня 2006 року позивач звернувсь до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою, в якій просив не оформляти спадщину до майна помелого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7, оскільки він мав намір протягом десяти днів звернутись до суду, що свідчить про те, що позивачу було відомо про існування заповіту та його зміст.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Києво-Святоштнського районного суду Київської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

О.О.Дьоміна

М.В.Демяносов