Справа № 640/3410/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Дмитрієва О.Ф. при секретарі Рисованій Н.О., за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача неповернуту частину позики у розмірі 500 00 грн., суму штрафу у розмірі 1 000 000 грн., проценти від суми позики у розмірі 270 000 грн., інфляційне збільшення від суми боргу у розмірі 9 259 грн. 69 коп. та судовий збір у розмірі 6890 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01.02.2015 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір позики на суму 500 000 грн. зі строком повернення до 30.06.2015 року. Між тим відповідач у встановлений у договорі строк суму боргу не повернув.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги визнала, не заперечувала проти визнання позову.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК, якщо обставини визнані сторонами по справі, то вони не підлягають доказуванню.

У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Умовами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 626, 530 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики та розписки від 01.02.2015 року ОСОБА_5 надав ОСОБА_4 позику у розмірі 500 000 грн. зі строком повернення до 30.06.2015 року. ( а.с. 5-8)

Станом на 30.06.2015 року позичальник суму позики не повернула, а тому неповернутою залишилася сума боргу у розмірі 500 000 грн., що не заперечується відповідачем.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування коштами у розмірі 270 000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до п. 3.1. Договору , щомісячний розмір відсотків за вказаним договором складає 9% від ціни договору.

Розрахунок відсотків за користування позикою розраховується за наступною формулою: (сума боргу х кількість днів прострочення х відсоток )

Отже, загальна сума відсотків за користування позикою склала 270 000.00 грн. ( 500 000.00 грн* 6 місяців*9%)

Що стосується вимог про стягнення з відповідача суми інфляційного збільшення, суд виходить з наступного.

У відповідності з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок суми інфляційного збільшення розраховується за наступною формулою: (сума боргу х ( індекс інфляції -100 %) / 100% )

Сума боргуМісяці прострочкиІндекс інфляціїПідсумковий індекс інфляціїІнфляційні втрати
500 000.00 грнЛипень 201599.00 101.852 % 9 259.69 грн.
Серпень 201599.20
Вересень 2015102.30
Жовтень 201598.70
Листопад 2015102.00
Грудень 2015100.70

Отже, сума інфляційного збільшення становить 9 259.69 грн.

Що стосується вимоги про стягнення штрафу за прострочення виконання зобов»язання, суд виходить з наступного.

Згідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання.

Згідно положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання Боржник зобов'язаний сплатити неустойку у відповідності до умов Договору.

Стаття 549 ЦК України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Договором позики передбачено, що за несвоєчасне поверхня позики відповідач зобов»язується сплатити штраф у розмірі 1 000 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики у розмірі 500 000 грн., суму штрафу у розмірі 1 000 000 грн., проценти від суми позики у розмірі 270 000 грн., інфляційне збільшення від суми боргу у розмірі 9 259 грн. 69 коп., загальна сума: 1 770 259 грн. та судовий збір у розмірі 6890 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: