У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 7 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 28 липня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому було надано 16276,60 євро на строк до 28 липня 2015 року. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки. Посилаючись на те, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору утворилась заборгованість, просило, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідачів у солідарному порядку 16652,48 євро та 4562303 грн 32 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково, стягнуто з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором: 150000 грн, 15357,79 євро, що станом на 30 січня 2015 року еквівалентно 277822 грн 42 коп, та 328 грн 86 коп. судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 7 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції у частині солідарного стягнення судового збору скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача по 164 грн 43 коп. з кожного.

ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до неї відмовити.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом установлено, що 28 липня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому було надано 16276,60 євро на строк до 28 липня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору утворилась заборгованість, яка згідно із наданим ПАТ «Родовід Банк» розрахунком заборгованості станом на 30 січня 2015 року складає 16 652,48 EUR - сума заборгованості по кредиту та процентах, 25621 грн 37 коп. - сума заборгованості по сплаті за обслуговування кредиту, загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, три проценти річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційних втрат від суми простроченої плати за обслуговування кредиту, становить - 4 536 681 грн 95 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено загальний трирічний строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, для звернення до суду із вимогами про стягнення із відповідачів у солідарному порядку простроченої заборгованості за кредитом, простроченої заборгованості за процентами по кредиту, простроченої заборгованості по платі за обслуговування кредиту, а також спеціальний строк позовної давності, визначений п. 1 ч. 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення штрафних санкцій до кредитному договору. При цьому стягнули на користь «Родовід Банк» із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 357 євро 79 центи та 150 000 грн.

Однак з такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ст. 264 ЦК України).

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 30 січня 2015 року ОСОБА_3 23 червня 2014 року сплачено 100 EUR (а. с. 95).

Такі дії тягнуть за собою переривання позовної давності якщо вони вчинені в її межах.

Однак, задовольняючи позов частково, суди не зазначили за який період стягується заборгованість, по яких платежах не пропущено позовну давність, а по яких вона пропущена, не врахували, що сплата 23 червня 2014 року відповідачем 100 EUR може свідчити про її переривання.

Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог.

З матеріалів справи вбачаться, що звертаючись до суду з позовом ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути три проценти річних від простроченої суми заборгованості.

Із змісту судових рішень вбачається, що вказані вимоги не вирішені, будь-яких висновків з приводу них судові рішення не містять, хоча від цих вимог позивач не відмовлявся.

Відмовляючи у стягненні інфляційних втрат суди виходили із того, що договір укладено в іноземній валюті, тому підстави для її стягнення відсутні.

Однак із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2008 року, на який посилався суд, вбачається, що в нього включено суму поточної заборгованості по сплаті за обслуговування кредиту, яку обраховано у гривнях, загальна сума якої становить 25621 грн 37 коп.

З огляду на викладене, суди дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат на цю суму.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому рішення судів першої та апеляційної інстанції не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо незаконності ухвалених рішень в частині заявлених до неї вимог підлягають перевірці при новому розгляді справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 7 жовтня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук