Справа № 761/1438/16-ц
Провадження №2/761/3297/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 березня 2016 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, -

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2.), відповідно до вимог якої просила усунути перешкоди у здійсненні нею права власності, шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 22.12.2015 року. Незважаючи на досягнення домовленості про звільнення відповідачем квартири в строк до 25.12.2015 року, остання відмовилася добровільно виселятись з квартири, уникає будь-яких зустрічей та розмов на дану тему, та категорично відмовляється виконати взятий на себе договірний обов'язок виселитись для вільного та безперешкодного користування квартирою позивачем, у зв'язку з чим позивач звернулась з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача поклався на розсуд суду, при цьому в письмовому відзиві на вказану позовну заяву також просив вирішити справу на розсуд суду, керуючись вимогами діючого законодавства України, ухваливши законне та обґрунтоване рішення. В обґрунтування позиції відповідача зазначив, що дійсно, 22.12.2015 року між його довірителькою - відповідачкою по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчений 22.12.2015 року приватним нотаріусом КМНО Анісімовим К.С. Відповідач ОСОБА_2 не оспорює, що право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник відповідача підтвердив у своєму відзиві, що на момент посвідчення вищезазначеного правочину відповідач дійсно зобов'язалася звільнити квартиру після її продажу, проте, посилаючись на тривалість опалювального періоду та власний похилий вік до теперішнього часу не придбала інше житло взамін відчуженої на користь позивачки квартири АДРЕСА_1 та прийняла рішення не звільняти її. Свою позицію щодо відмови від виконання взятих на себе зобов'язань щодо звільнення квартири пояснює різким негативним ставленням до подій, що відбуваються в окремих районах Донецької та Луганської областей України. Оскільки, ОСОБА_1. тимчасово вимушена переселенка з міста Луганська, на цьому ґрунті з ОСОБА_2 сталися неприязні стосунки, а отже, відповідачка принципово бажає вирішення даного спору виключно в судовому порядку.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Так, судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу, укладеного 22.12.2015 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - (продавець) та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 - (покупець), який посвідчений 22.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісімовим К.С., квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №50546988 від 22.12.2015 року, право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.12).

Згідно з п.3.1.3. договору купівлі-продажу від 22.12.2015 року, ОСОБА_2 зобов'язалася звільнити предмет договору - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, для вільного та безперешкодного користування ОСОБА_1 в строк до 25.12.2015 року.

Судом встановлено, що обов'язку щодо звільнення квартири ОСОБА_2 не виконала, на теперішній час без відповідної правової підстави проживає у вказаній квартирі, користується нею та категорично відмовляється виселятися із вказаної квартири.

Вказані обставини також підтверджуються відзивом відповідача на позовну заяву (а.с.34-35).

Крім того, як вбачається з Акту-Довідки №б/н від 19.02.2016 року, складеного в присутності майстра ОСОБА_4 жителями квартири №67 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1, про те, що ними була відвідана квартира АДРЕСА_1 та виявлено, що на момент складання Акту-довідки ОСОБА_2 фактично не звільнила квартиру та продовжує в ній проживати. Підписи сусідів засвідчено підписом майстра ВОП «Дегтярівка» ОСОБА_4 та печаткою Комунального підприємства «Керуюча компанія у м. Києві з обслуговування Шевченківського району у м. Києві.(а.с.45).

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК України.

Враховуючи вказані обставини відмова відповідача звільнити квартиру порушує права позивача вільно володіти та розпоряджатися належною позивачу квартирою, унеможливлює вільне користування, володіння та розпорядження квартирою.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користування квартирою позивач підтвердила своє право власності на квартиру та створення відповідачем перешкод у реалізації позивачем свого права власності.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.317, 319, 321, 328, 346, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 74, 76, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК