Солом'янський районний суд м. києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Mersedes-Benz», кузов НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1, укладений 11.03.2015, засвідчений довідкою-рахунком, та витребувати від ОСОБА_4 даний транспортний засіб, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень представника в судовому засіданні наступним.

Позивач стверджує, що їй на праві власності належить вищезазначений автомобіль, проте, навесні 2015 року він вибув із її володіння. В подальшому вона дізналася про те, що на підставі підробленої довіреності нібито вона уповноважила третю особу продати цей автомобіль, що і було зроблено та оформлено 11.03.2015 довідкою-рахунком ОСОБА_2

В подальшому ОСОБА_2 також уповноважив певну особу на продаж машини, і остання перейшла у власність ОСОБА_4

Позивач наполягає на тому, що за жодних обставин не мала бажання відчужувати свій автомобіль, відтак була змушена звернутися до правоохоронних органів. Саме під час проведення досудового розслідування за фактом шахрайських дій з приводу заволодіння її автомобілем вона дізналася і про факти нікчемності довіреностей, якими іона нібито когось уповноважувала, тобто саме слідчий встановив, що ці бланки довіреностей не використовувалися, а в подальшому відповідно і не було волі на укладення договорів купівлі-продажу автомобіля.

Крім того, наводячи положення ч.1 ст.388 ЦК України, позивач заявляє і вимогу про витребування у відповідача даного автомобіля (а.с.14-16)

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позов з підстав, викладених судом вище.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення позову, зазначав, що він дізнався через інтернет, що виставлений на продаж вищезазначений автомобіль, зідзвонився із особою, яка представляла власника машини на підставі довіреності, вони погодилися оформити угоду. Так, через ТОВ «Ореон-Трейд» - комісіонера була оформлена відповідна угода шляхом довідки-рахунку. В подальшому, стверджує відповідач, він продав автомобіль ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився (а.с.47)

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу належав на праві власності транспортний засіб - автомобіль «Mersedes-Benz», кузов НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на автомобіль (а.с.3)

Згідно відповіді МВС України регіонального сервісного центру МВС України в Вінницькій області №27/2-336 від 01.12.2015 даний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20)

Згідно заяви №63550906 від 14.05.2015 даний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку №ААЕ176623 від 13.05.2015, виданої ПП ВТП «Гермес» (а.с.21, 26, 27)

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу даний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_2, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.60)

Як вбачається із витребуваних судом документів від ПП ВТП «Гермес» ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_5 в тому числі продати даний транспортний засіб (а.с.61)

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтвердив ці обставини. Також зазначив, що йому відомо про те, що автомобіль в подальшому продано відповідачу ОСОБА_4 (а.с.61)

Судовим розглядом також встановлено, що позивач звернулася із відповідною заявою про заволодіння її автомобілем шахрайським шляхом невідомими особами, відповідні відомості внесені до ЄРДР і розпочато кримінальне провадження №0005942 від 25 травня 2015 року Шевченківським РУ поліції ГУ НП в м. Києві за ч.4 ст.190 КК України, під час якого з`ясовано, що 11.03.2015 ТОВ «Ореон-Трейд» виписало довідку-рахунок №089425 на ОСОБА_2, при цьому останнє діяло на підставі договору комісії (а.с.67)

При цьому комітентом за договором комісії виступив ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_3 за довіреністю бланк серія ВТВ №753283, посвідчена 15.02.2015 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 в реєстрі під №3251 (а.с.66)

З відповіді Міністерства юстиції України від 17.12.2015 №3592/27499-0-26-15/13 на запит слідчого у вищенаведеному кримінальному провадженні вбачається, що бланк такої довіреності був використаний іншим нотаріусом - КМНО ОСОБА_8 і для посвідчення зовсім іншого правочину - договору (а.с.69)

В той же час, з відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_7 від 23.11.2015 №118/01-16 вбачається, що він не посвідчував дану довіреність від 15.02.2015, не використовував нотаріальний бланк серії ВТВ №753283, не ставив на ньому свій підпис та печатки (а.с.71)

Під час досудового розслідування також був допитаний ОСОБА_6, який засвідчив, що не знайомий із позивачем, ніколи не був її довіреною особою, тим більше при продажу автомобіля (а.с.72)

Аналіз наведених вище обставин, які були встановлені судом під час розгляду справи свідчать про те, що довіреність, на підставі якої було здійснено відчуження автомобіля позивача є нікчемним правочином.

Відповідно подальше відчуження, оформлене договором купівлі-продажу автомобіля (довідкою-рахунком), дійсно відбувалося всупереч волі позивача як власника такого автомобіля.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Ст.330 ЦК України чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом.

Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача)

Суд приходить до висновку, що з урахуванням встановлених обставин справи позивачем правильно сформульовані позовні вимоги і їх слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Доводи позивача про те, що належний їй на праві власності автомобіль вибув із її володіння та власності поза її волею, всупереч положенням ст.203 ЦК України доведені в суді належними та допустимими доказами, які не спростовані.

Таким чином, спірний автомобіль має бути витребуваний у відповідача.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України)

Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимим доказами, які не спростовані, а визнані відповідачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 203, 215, 237, 244, 316, 317, 319, 321, 388 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 30, 57-60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та витребування майна - задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Mersedes-Benz», кузов НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1, укладений 11.03.2015, засвідчений довідкою-рахунком.

Витребувати від ОСОБА_4 автомобіля марки «Mersedes-Benz», кузов НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Кицюк