У х в а л а

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Ковальчука Сергія Вікторовича, приватного нотаріуса Гребенюк Ірини Миколаївни про визнання довіреності та договору дарування недійсними та повернення майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що складена ним 24 вересня 2008 року на ім'я ОСОБА_4 довіреність, якою він уповноважив останню подарувати належну йому на праві власності кватиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5, видана під впливом тяжких для нього обставин та на вкрай невигідних умовах, посилаючись на приписи ст. 233 ЦК України просив визнати недійсними вказану довіреність та договір дарування вказаної квартири від 03 травня 2010 року, який було укладено на підставі недійсної довіреності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2015 року змінено мотивувальну частину рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 21 серпня 2006 року.

24 вересня 2008 року ОСОБА_3 на підставі довіреності уповноважив ОСОБА_4 подарувати вказану квартиру ОСОБА_5

03 травня 2010 року ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_3 на підставі вказаної довіреності, подарувала, а ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи підстави позову та посилаючись на приписи ст. 233 ЦК України, позивач зазначав, що оспорювана довіреність складена ним під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки померла його дружина та син, який був його годувальником, внаслідок чого він перебував у тяжкому емоційному стані.

За змістом ст. 233 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо йоговчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем неправильно визначено правову підставу позову, а норма права, на яку він послався, - ст. 233 ЦК України - спірних правовідносин не регулює. Оскільки позов є необґрунтованим та безпідставним, то наслідки спливу строку позовної давності не застосовуються.

Змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, апеляційний суд відповідно до приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України виходив із того, що посилання суду першої інстанції на те, що довіреність не є правочином, а представник за довіреністю не є стороною правочину є неправильним, оскільки в силу вимог ст. 202 ЦК України довіреність є одностороннім правочином.

Такі висновки апеляційного суду відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не надали належної оцінки тяжким для позивача обставинам, внаслідок яких він видав довіреність на відчуження належної йому квартири - безпідставні, оскільки з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позову, визнання недійсними можливе лише двосторонніх правочинів, а довіреність як письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами, є одностороннім правочином і не передбачає переходу права власності позивача на спірну квартиру до іншої особи. Висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не підписував довіреність і суди цього не з'ясували - безпідставні, оскільки, обгрунтовуючи позов, позивач на вказану обставину не посилався, будь-яких клопотань з цього приводу у суді не заявляв.

З огляду на таке підстав для визнання недійсним договору дарування спірної квартири немає.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

У той же час позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом про визнання недійсними довіреності та договору дарування з інших підстав, у тому числі і внаслідок того, що він через хворобливий стан не розумів значення своїх дій і не міг ними керувати.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О.В. Попович