Головуючий суду 1 інстанції - Булгакова Г.В.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 408/1630/15-ц
Провадження № 22ц/782/196/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Борисова Є.А., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 12 лютого 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 01.01.2004року у присутності свідка ОСОБА_4 передав у борг відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 4751 євро на термін до 01.01.2007року, про що відповідачем власноруч було складено розписку. Після 01.01.2007року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути отримані у борг кошти, але відповідач повідомив, що не відмовляється від своїх зобов'язань, але повернути гроші не має можливості. На підставі зазначеного позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 112885грн.

У подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та, з урахуванням курсу іноземної валюти - євро, станом на 11.02.2015року, просив стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 138729грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 12.02.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права та безпідставно вважав, що ним пропущено строк позовної давності. Апелянт, зазначає, що у рік закінчення строку повернення боргу відносно відповідача ОСОБА_3 15.10.2007року порушено кримінальну справу по факту шахрайства за ч.4 ст.190 КК України, у якій його визнано потерпілим та цивільним позивачем, на підставі чого його цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 знаходиться у кримінальній справі, яка до теперішнього часу не розглянута у зв'язку з проведенням АТО в Луганській області та знаходженням цієї справи у приміщенні Апеляційного суду Луганської області у м.Луганську. Вважає, що строк позовної давності потрібно обчислювати з моменту зникнення матеріалів кримінальної справи під час АТО, тобто з 18.06.2014р. по 18.06.2017року, або з 20.04.2014року - дати часткового погашення відповідачем боргу в сумі 6000,00грн. Просив відновити термін позовної давності з 20.04.2014року, скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам у повній мірі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 01.01.2004року ОСОБА_3 отримав позику у ОСОБА_2 у розмірі 4751 євро, про що надав відповідну розписку. За змістом розписки грошові кошти мали бути повернуті до 01.01.2007року. Станом на 11.02.2016року відповідач має заборгованість перед позивачем за договором позики від 01.01.2004року у сумі 4751євро, відповідний курс гривні до іноземної валюти - євро станом на 11.02.2016року підтверджується розпорядженням банку.

З наданих суду пояснень відповідача ОСОБА_3 вбачається, що останній дійсно 01.01.2004року взяв у борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4751євро, про що надав відповідну розписку, однак свої зобов'язання з повернення позики у встановлений договором позики строк не виконав, що, як встановлено судом першої інстанції, є підставою для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки цей висновок ґрунтується на повному та всебічному дослідженні та оцінки обставин справи та наданих сторонами, в їх сукупності, усіх доказів, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, правильному встановленні правовідносин сторін та визначенню закону, який їх регулює.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Так, з аналізу ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до наданої позивачем ОСОБА_2 розписки, останній дійсно 01.04.2004року передав у борг ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 4751євро, зі строком повернення - до 01.01.2007року, про що ОСОБА_3 власноруч складено боргову розписку, а.с.7.

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_3 щодо відсутності у позивача ОСОБА_2 оригіналу боргової розписки.

Досліджуючи питання щодо відсутності оригіналу боргової розписки ОСОБА_3, колегією суддів встановлено, що оригінал розписки знаходиться у матеріалах кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст.190 КК України.

Так, колегією суддів встановлено, що відповідно протоколу вилучення від 03.07.2007року слідчого Біловодського РВ УМВС України в Луганській області Тишакова О.Б., у відповідності до ст..ст.180,181,183,185,186,189 КПК України, у гр-на ОСОБА_2 було вилучено оригінал розписки від 01.01.2004року на 1 аркуші рукою ОСОБА_3 про боргове зобов'язання, а.с.116, та ОСОБА_2, на його вимогу, Марківським районним судом Луганської області, у провадженні якого знаходилось кримінальне провадження щодо ОСОБА_3, відповідно до інформації суду від 15.04.2014року №1593/14 Вих./1/417/2/14, а.с.117, з матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст.190 КК України надано завірену печаткою Марківського районного суду копію розписки ОСОБА_3 про отримання коштів в борг, яка додана позивачем до ксерокопії цієї розписки.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 підтвердив факт отримання позики від ОСОБА_2 у розмірі 4751 євро та написання розписки, а також факт наявності кримінального провадження відносно нього, у якій ОСОБА_2 визнано потерпілим, але зазначив, що кримінальна справа була закрита і позивачу ні що не заважало своєчасно звернутися до суду з позовом про стягнення боргу, але ОСОБА_2 своєчасно не скористався своїм правом. В теперішній час підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 відсутні, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, який відповідач просив суд першої інстанції застосувати до їх правовідносин щодо повернення боргу.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Свої зобов'язання щодо повернення отриманих у борг грошових коштів у сумі 4751євро відповідач ОСОБА_3 не виконав.

Станом на 11.02.2016року, відповідно до офіційного курсу НБУ іноземної валюти до гривні - 29,2 гривні за 1 євро, а.с.77, сума боргу складає 138729грн.

Також колегією суддів встановлено, що 20.04.2014року позивач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3, в рахунок повернення заборгованості 2 плити ПТК-6 загальною вартістю 6000,00грн., про що ОСОБА_2 зробив помітку на зворотній стороні боргового документа, а.с.96.

Щодо строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 звернувся до суду 25.05.2015року, а.с.2.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у зв'язку із спливом строку позовної давності, а.с.76.

Порядок обчислення строку позовної давності передбачено положеннями ст.ст. 252-255 ЦК України.

Як вбачається з положень ст. 253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_2, останній за захистом свого порушеного права щодо повернення грошових коштів у 2007році звернувся до правоохоронних органів та за його заявою відносно відповідача ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу за ч.4 ст.190 КК України (шахрайство) та по цій справі ОСОБА_2 було визнано потерпілим, та останнім, як цивільним позивачем, було подано цивільний позов, який повинен був бути розглянутим у рамках кримінального провадження.

Даний факт відповідачем ОСОБА_3 не заперечується.

У якості доказів зазначеного позивачем ОСОБА_2 надано інформацію слідчого СВ Біловодського РВ УМВС України в Луганській області Тишакова О.Б. від 15.10.2007року № 72/8684 про закінчення досудового розслідування кримінальної справи № 0068/2007 за обвинуваченням ОСОБА_3 за фактом шахрайських дій за ст.. 190 ч.4 КК України, а.с.46; відповідь першого заступника прокурора Луганської області Мички В., з якої вбачається, що кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, 30.09.2011року з обвинувальним висновком в порядку ст..232 КК України ( в редакції 1960року) направлена до Біловодського районного суду для розгляду по суті, яким справу направлено до Апеляційного суду Луганської області для визначення підсудності з підстав самовідводу судді, та, у подальшому Апеляційним судом Луганської області скеровано до Марківського районного суду Луганської області для подальшого розгляду. Постановою Марківського районного суду Луганської області від 04.03.2013року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст..49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а справу закрито. Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 20.12.2013року, за апеляційними скаргами учасників судового процесу, постанову Марківського районного суду Луганської області від 04.03.2013року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду. 18.06.2014року справу направлено до Апеляційного суду Луганської області для визначення підсудності у зв'язку із закінченням повноважень головуючого судді. На теперішній час місто Луганськ перебуває під контролем незаконних збройних формувань, Апеляційний суд Луганської області в м.Луганськ не працює, за визначеною територіальною підсудністю повноваження Апеляційного суду Луганської області, у зв'язку з проведенням АТО, тимчасово здійснював Апеляційний суд Харківської області, куди суд повинен був передати справу у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя, проте вищезазначена справа до Апеляційного суду Харківської області не надійшла. ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до Апеляційного суду Луганської області, який відновив свою роботу у м.Сєвєродонецьку, а.с.98; інформація Марківського районного суду Луганської області від 18.06.2014року на адресу позивача про те, що Марківський районний суд Луганської області направляє подання до Апеляційного суду Луганської області про направлення до іншого суду кримінальної справи відносно підсудного ОСОБА_3 за ч.2 ст.190 КК України з доданням кримінальної справи в 5-ти томах, а.с.97; відповідь заступника голови Апеляційного суду Луганської області від 21.09.2015року №1213/15 Молчанова О.О. про те, що будь-які відомості щодо реєстрації або розгляду подання Марківського районного суду Луганської області про направлення до іншого суду кримінального провадження відносно ОСОБА_3, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, в електронній базі «Д-3» Апеляційного суду Луганської області відсутні, а.с.39.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 01.10.2015року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики зупинено до набрання законної сили рішенням у кримінальній справі відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.190 КК України, а.с.42.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 24.11.2015року ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 01.10.2015року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду з підстав відсутності відомостей стосовно того, що кримінальна справа щодо відповідача розглядається певним судом, а.с.67.

На підставі зазначеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем ОСОБА_2 строку позовної давності, оскільки останній у 2007році своєчасно заявив цивільний позов до ОСОБА_3 у рамках кримінального провадження, порушеного у т.ч. й за заявою ОСОБА_2 до правоохоронних органів, за звинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст.190 КК України, у якому ОСОБА_2 визнано потерпілим та зазначена справа з 2007року неодноразово була предметом судового розгляду, але по незалежним причинам ( неодноразове визначення підсудності та у подальшому неможливість здійснювання правосуддя у зоні АТО) рішення у кримінальному провадженні не прийнято та цивільний позов судом не розглянуто, з 18.06.2014року інформація щодо подальшого руху та місця знаходження справи відсутня.

Між тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Як встановлено колегією суддів 20.04.2014року позивач ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором позики (розпискою) від 01.01.2004року отримав від відповідача ОСОБА_3 2 плити ПТК-6 загальною вартістю 6000,00грн.

Колегія суддів вважає, що заперечення відповідача ОСОБА_3 щодо зарахування у погашення боргу зазначеної суми викликано позицією відповідача про порушення позивачем строку позовної давності до вимоги про стягнення боргу, та оцінює це заперечення критично, при цьому вартість зазначених плит відповідачем не заперечувалась, іншої ціни плит останнім суду не надано.

Уточнюючи свої позовні вимоги з урахуванням курсу іноземних валют відносно гривні на час ухвалення рішення, позивач ОСОБА_2 у своєму розрахунку заборгованості не врахував вартість двох плит ПТК-6 в їх грошовому еквіваленті, що є підставою для зменшення уточнених позовних вимог останнього на 6000,00грн.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були неповно з'ясовані обставини, що мають значення по справі щодо обчислення строку позовної давності, що призвело до невірного висновку суду про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині наявності підстав для скасування рішення підлягає задоволенню, в частині задоволення позовних вимог у повному обсязі - частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст..88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 12 лютого 2016року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 01 січня 2004року, що станом на 11.02.2016року складає 132729,20грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1327,29грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: