АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 649/798/15-ц Головуючий в І інстанції Мамаєв В.А. Номер провадження 22-ц/791/1134/16 Доповідач: Воронцова Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоСтародубця М.П., Воронцової Л.П.,
суддів:Ігнатенко П.Я.,

секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від «19» лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину, відібрання дитини, визначення місця проживання дитини з матір'ю, стягнення моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на дитину,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовами до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину і на дружину, які у листопаді 2015 року доповнила вимогами про відібрання у відповідача неповнолітньої дитини і повернення її матері, визначення місця проживання дитини та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначала, що з 05 жовтня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 і мають сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З травня 2014 року вони припинили спільне проживання та домовилися про те, що дитина буде проживати з нею, вона ж надаватиме відповідачу можливість побачення з дитиною.

01 вересня 2015 року ОСОБА_5 взяв дитину для побачення та не повертає їй, переховуючись разом з сином. На вимоги позивачки повернути дитину не реагує, а численні її звернення до правоохоронних органів залишені без задоволення.

Такі дії відповідача спричинили їй душевні переживання, яких зазнає мати, у якої відібрали малолітню дитину, яка знаходиться на грудному вигодовуванні та заподіяли моральну шкоду, компенсацію якої вона вимагає у розмірі 5000 грн.

Позивачка зазначає, що відповідач самоправно змінив місце проживання дитини та враховуючи вік дитини і потребу у материнському догляді, її позитивну характеристику, просила відібрати у ОСОБА_5 неповнолітнього сина ОСОБА_7 і повернути їй, визначити місце проживання дитини з матір'ю, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн., стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину у розмірі 1000 грн. щомісячно та на неї у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу до досягнення сином трирічного віку; допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання дитини та передачі їй.

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що від дня народження і по сьогоднішній день, їх з відповідачкою син ОСОБА_7 проживає з ним за місцем його проживання у АДРЕСА_1. Відповідачка також проживала до травня 2014 року за вказаною адресою, аж доки з надуманих підстав та викравши сина, не змінила своє місце проживання. З 01 вересня 2014 року син ОСОБА_7 знову проживає з ним і знаходиться на його утриманні. Мати дитини у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь аліменти на сина ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частин всіх видів її доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму.

Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2015 року провадження у вище зазначеній справі в частині стягнення аліментів на дружину закрито.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 19 лютого 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Відібрано у ОСОБА_5 сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, повернуто дитину матері - ОСОБА_6. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його матір'ю ОСОБА_6. Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_6 на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 07 вересня 2015 року і до досягнення сином повноліття. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. і судовий збір в сумі 487,20 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів відмовлено. Рішення суду в частині відібрання дитини і повернення матері та стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати, ухвалити нове, яким його позов задовольнити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Колегія суддів вважає можливим справу розглянути у відсутність ОСОБА_5 і його представника, оскільки вони належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи і відповідач не надав доказів поважності причин його неявки в судове засідання.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_5 не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2013 року, який розірвано рішенням суду від 28 жовтня 2015 року /а.с. 121/. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 116/.

Сторони припинили спільне проживання з травня 2015 року, що ними не заперечувалося. ОСОБА_6 разом з дитиною, яка перебувала на той час на грудному вигодуванні, переїхала до смт. Велика Лепетиха Херсонської області - до своїх батьків.

02 грудня 2015 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 та взяла його прізвище /а.с. 120/.

01 вересня 2015 року батько дитини - ОСОБА_5 взяв у матері сина для прогулянки і зник з ним, з приводу чого ОСОБА_6 неодноразово зверталася до Кам'янсько-Дніпровського РВ МВС України у Запорізькій області і за її зверненнями прийнято висновки про відсутність у діях батька складу правопорушення /а.с. 30-41/.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 і відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд І інстанції виходив з того, що відповідач без згоди матері 01 вересня 2015 року, ввівши позивачку в оману, заволодів малолітнім сином ОСОБА_7, місце проживання якого за законом визначено з матір'ю, протиправно змінив місце проживання дитини і утримує його у себе та врахувавши вік дитини, її стан здоров'я, ставлення матері до виконання своїх батьківських обов'язків, позитивну характеристику останньої та висновок органу опіки і піклування Великолепетиської РДА, вважав необхідним відібрати дитину у батька, повернути його матері, визначити місце проживання дитини з матір'ю, стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в сумі 5000 грн., заподіяну протиправними діями ОСОБА_5, та аліменти на дитину у розмірі 800 грн. щомісячно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки до нього він дійшов повно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, правильно визначився з характером спірних відносин, нормами матеріального права, що їх регулюють та з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо безпідставності висновків суду про те, що він самовільно змінив місце проживання сина, оскільки, як місце проживання, так і реєстрація місця проживання сина - АДРЕСА_1 від дня народження дитини і по теперішній час, за місцем його постійного проживання, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають обставинам справи і не ґрунтуються на законі.

Так, за положеннями норм Сімейного кодексу України, місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання її батьків.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що місце проживання і реєстрація місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з моменту його народження і до червня 2015 року співпадали - АДРЕСА_1, за місцем проживання його батьків - сторін у справі.

У зв'язку з погіршенням стосунків між подружжям ОСОБА_5, вони припинили спільне проживання, ОСОБА_6 переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків та 29.07.2015 року зареєструвала місце свого проживання у АДРЕСА_2 /а.с. 4 зв./.

Враховуючи, що дитина на момент припинення спільного проживання батьків однією сім'єю була у віці 1 рік 3 місяців і перебувала на грудному вигодовуванні матері, що підтверджується довідкою Малолепетиської сільської амбулаторії від 31.08.2015р. та поясненнями свідка ОСОБА_13, місце проживання дитини було погоджено сторонами як місце проживання його матері /а.с. 27, 76/, і на спростування вказаних обставин, відповідач не надав суду належних і допустимих доказів. Факт самочинних дій ОСОБА_5 без погодження з ОСОБА_6, який змінив місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, взявши дитину у матері для прогулянки 01.09.2015 року та не повернувши його матері, підтверджується заявами позивачки до правоохоронних органів /а.с. 30-41/ та актами державного виконавця про відсутність останнього і малолітньої дитини за місцем проживання ОСОБА_5 і ухвалами суду від 09.03.2016 року про оголошення розшуку останнього і дитини.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на невідповідність вимогам, встановленим для цього роду документів акту обстеження житлових умов матері дитини від 02.12.2015р., який став підставою для висновку суду про відібрання у нього дитини, підлягають відхиленню, як такі, що не містять вказівки на те, яким саме вимогам закону не відповідає вказаний акт та з огляду на те, що вказаний документ складено повноважним органом та містить необхідну і достатню інформацію щодо наявності належних умов для проживання дитини з матір'ю /а.с. 160/.

Доводи апеляційної скарги відповідача про ненадання судом належної оцінки висновку №07.73/01-26 від 18.02.2016р., який містить протиріччя з актом обстеження житлових умов матері дитини від 02.12.2015р. та не може бути належним доказом у справі і ненадання оцінки умовам проживання, створеним для дитини у батька, підлягають відхиленню, як такі, що висновки суду у справі не спростовують, оскільки при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, відповідно до приписів в п.2 ч.1 ст. 161 СК України, беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріали справи містять характеристики ОСОБА_6, які мають лише позитивну інформацію щодо останньої, докази неналежного виконання позивачкою своїх обов'язків, як матері дитини, відповідачем суду не надано і матеріали справи такі не містять.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду І інстанції в частині визначення місця проживання дитини, що визначальними обставинами у даній справі є вік дитини - 2 роки, у якому вона особливо близька та залежна від матері, і остання обмежень, вказаних у ч.2 ст. 161 СК України, не має.

Кращі умови проживання одного з батьків дитини, у даному випадку батька, самі по собі, а не у сукупності всіх обставин справи, не можуть впливати на вирішення спірного питання.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до акту обстеження умов проживання батька дитини та громадської характеристики на нього, він проживає у будинку своїх батьків, тобто власного житла не має та, що дитину утримують і виховують і його батьки /а.с. 150-151/.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит у якості свідка його батька ОСОБА_5, який би надав інформацію щодо їх сімейних стосунків з позивачкою та спору про дитину підлягають відхиленню, як такі, що висновки суду не спростовують.

Доводи ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 з 01 вересня 2015 року не піклується про дитину і не купує сину продукти харчування та одяг, підлягають відхиленню, оскільки матеріали справи містять докази неможливості матері бачиться з сином і піклуватися про нього.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 не надав суду докази на підтвердження існування виключних обставин, за наявності яких його малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю, відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М. П. Стародубець
Судді: Л. П. Воронцова П. Я. Ігнатенко