Провадження № 2/161/635/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу позики. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 19 серпня 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 Позикодавець надала позичальнику строкову позику в розмірі 10 000,00 доларів США, що становлять в еквіваленті 130 700,00 гривень. Згідно умов договору позики, термін повернення позики 19 лютого 2015 року. Зважаючи на дату повернення відповідач порушив взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення отриманих в позику коштів.

На момент подання даної позовної заяви відповідач не повернув позичених коштів в сумі 11 330,69 доларів США, з яких: основна заборгованість 10 000,00 доларів США, 3% річних 124,11 доларів США, проценти 1 206,58 доларів США.

Враховуючи факт порушення відповідачем його зобовязання в частині повернення позики, позивач просила стягнути в судовому порядку суму боргу в розмірі 11 330,69 доларів США та судові витрати по справі.

За час розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги. Оскільки, договір позики було укладено ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності посвідченій 18.08.2014 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за р. № 608, то в якості відповідача просила залучити ОСОБА_3 та просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 11 330,69 доларів США, судовий збір в розмірі 2 493,88 грн., а також згідно заяви про стягнення витрат на правову допомогу стягнути витрати в розмірі 12 180,00 грн.

Ухвалою суду від 24.11.2015 року до участі у справі в якості відповідача залучено ОСОБА_3.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання подав заяву, в якій уточнену позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час розгляду справи, жодних заперечень, доказів, суду не подали, а тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, по наявних доказах, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом при розгляді справи встановлено, що 19 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності посвідченій 18.08.2014 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за р. № 608, було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 Позикодавець надала позичальнику строкову позику в розмірі 10 000,00 доларів США, що становлять в еквіваленті 130 700,00 гривень. Згідно умов договору позики, термін повернення позики 19 лютого 2015 року. (а.с. 11).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав позику для ОСОБА_3

Зважаючи на дату повернення відповідач порушив взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення отриманих в позику коштів.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надано розписку від 19.08.2014 року про отримання ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 10 000,00 доларів США в еквіваленті 130 700,00 грн. (а.с. 12).

У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення у договорі безпроцентної позики визначений 19 лютого 2015 року.

На час звернення до суду, ОСОБА_3 свого зобовязання не виконав, позичених грошей не повернув. Станом на час розгляду справи судом позика не повернута.

Згідно ч.1 п.3 ст. 3 Цивільного кодексу України за субєктом цивільного права зберігається можливість укладати договір і визначати його зміст, на свій розсуд, відповідно до домовленості, що і було зроблено в даному випадку між позивачем та відповідачем.

Крім того, оскільки оригінал договору позики знаходиться у позивача, то дане зобовязання вважається не виконаним боржником як зазначено ст. 545 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до договору та ст. 1049 ЦК України відповідач взяв на себе зобовязання повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем.

Крім того в силу ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_3 належним чином взяті на себе зобовязання з повернення грошових коштів ОСОБА_1 не виконав.

В результаті чого в нього виникла заборгованість перед ОСОБА_1 в розмірі 10 000,00 доларів США грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 325,00 доларів США.

Щодо стягнення процентів в розмірі 1 206,58 доларів США, то суд вважає, що дану вимогу не слід задовольняти, оскільки в договорі позики від 19.08.2014 року не вказано про стягнення процентів за порушення виконання зобовязання. Зокрема в п. 4 договору позики вказано, що сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 10 000,00 доларів США та три проценти річних в розмірі 325,00 доларів США.

Зі змісту ст. 533 Цивільного кодексу України вбачається, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 10 000,00 доларів США, що за офіційним курсом валют станом на дату розгляду справи становить 261 000,00 грн. та три проценти річних 325,00 доларів США, що за офіційним курсом валют станом на дату розгляду справи становить 8 482,50 грн., яка в загальному становить 269 482,50 грн..

В судовому засіданні встановлено, що в звязку із підготовкою позовної заяви до суду, інших процесуальних документів та представництвом інтересів позивача у суді адвокатом ОСОБА_5, позивачем понесені витрати на оплату правової допомоги адвокату. Згідно із Договором про надання правової допомоги від 21.08.2015 року № 16 (а.с. 55-56), акту приймання-передачі наданих послуг згідно договору № 16 від 21.08.2015 року (а.с. 57) загальна вартість наданої позивачу правової допомоги склала 12 180,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч.3 cт. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом, судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Врахувавши участь представника позивача в судових засіданнях та надану правову допомогу позивачу, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати повязані з оплатою правової допомоги в розмірі 1 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2510,00 гривень, а також в дохід держави 184,82 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 23, 509, 526, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1050, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 57, 60, 88, 212 - 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН: НОМЕР_1, який проживає за адресою: 43020, м. Луцьк, вул. 8-го Березня, 33/18, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19 серпня 2015 року в загальному розмірі 269 482,50 (двісті шістдесят девять тисяч чотириста вісімдесят дві гривні пятдесят копійок) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 510,00 (дві тисячі пятсот десять) грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 184,82 (сто вісімдесят чотири гривні вісімдесят дві копійки) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача ОСОБА_3, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_6