Справа № 454/813/16-ц
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

11.03.2016 року суддя Сокальського районного суду Львівської області Струс-Духнич Т. В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Залізничиного районного суду міста Львова та ОСОБА_2 Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди ,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Залізничного районного суду міста Львова та ОСОБА_2 Україна в особі Державної казначейської служби України в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_2 Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь кошти в сумі 1000000грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій судді Залізничного районного суду міста Львова, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування вимог зазначає, що ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 29.12.2015р. відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького районного суду м. Львова, ОСОБА_2 України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.02.2016р., вказану ухвалу Залізничного районного суду м.Львова задоволено частково, а справу направлено для перегляду питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 29.02.2015р. не ґрунтується на законності, прийнята без дотримання Конституції та законів України, що призвело до того, що позивач в короткі терміни не зміг захистити свої права, в результаті чого йому було спричинено моральні страждання у звязку з порушенням прав.

Дослідивши позовну заяву та додатки, вважаю, що така не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в частині вимог щодо Залізничного районного суду м.Львова з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Офіційне тлумачення наведених положень здійснено у Рішенні Конституційного суду України №19-рп/2004 від 01.12.2004 року, зокрема, положення ч.1 ст.126 Конституції України "незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України" у взаємозв'язку з іншими положеннями розділу VIII Основного Закону України треба розуміти так, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв'язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Також, згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом..

Скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються також органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади», оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Відповідно до ст.62 Конституції України матеріальна і моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Проте й в цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або суддя, а держава.

Таким чином, зазначеними положеннями ст.ст.62,126,129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом.

У зв'язку з викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України - не передбачено.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищенаведене, приходить до висновку, що спір в частині вимог щодо Залізничного районного суду м.Львова не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України, а відтак у відповідності до ст.122 ЦПК України слід відмовляє у відкритті провадження у справі в цій частині вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. 122 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Залізничного районного суду міста Львова та ОСОБА_2 Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, в частині вимог щодо Залізничного районного суду міста Львова.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом пяти днів з дня з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Т. В. Струс-Духнич