Справа № 152/69/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 березня 2016 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

представника позивача - Сербіної М.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області, в інтересах дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

у с т а н о в и в:

У січні 2016 року Шаргородська районна державна адміністрація Вінницької області, як орган опіки та піклування звернулася до суду із позовом, в інтересах дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

У позові зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила дочку ОСОБА_3, державна реєстрація народження якої проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Розпорядженням голови Шаргородської райдержадміністрації від 10 березня 2015 року № 55, малолітню дитину ОСОБА_3 було влаштовано до Тульчинського будинку дитини на повне державне утримання, терміном на 1 рік.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської райдержадміністрації від 26 березня 2015 року № 17 сім'ю ОСОБА_2 було взято під соціальний супровід.

Проте 29 вересня 2015 року до служби у справах дітей Шаргородської райдержадміністрації надійшов лист Шаргородського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 25 вересня 2015 року № 01-19/495 з проханням розглянути на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, питання про припинення соціального супроводу сім'ї ОСОБА_2 з негативним результатом з подальшим позбавленням ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3

За місцем проживання ОСОБА_2 зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями. Проживає ОСОБА_2 в літній кухні у с. Гибалівка Шаргородського району, яка складається з двох кімнат та в якій відсутня електроенергія, опалення пічне, в кімнатах холодно, підлога брудна без килимів.

ОСОБА_2 раніше двічі позбавлялась судом батьківських прав відносно двох малолітніх дітей.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Шаргородської райдержадміністрації від 29 грудня 2015 року № 01.1-38/4707, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на зазначене вище, а також на те, що ОСОБА_2 вихованням дитини не займається, матеріально не допомагає, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, Шаргородська райдержадміністрація просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати дитину органу опіки та піклування для вирішення питання про подальше влаштування.

Представник позивача - Шаргородської районної державної адміністрації Одудовський С.В., який був присутній у судовому засіданні 5 та 12 лютого 2016 року, а також представник позивача Сербіна М.В. позов підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Зазначили, що оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, то згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підстави позбавити її батьківських прав. Окрім того, представник позивача надав згоду на заочний розгляд справи.

Прокурор Чад А.В., який був присутній у судовому засіданні 12 лютого 2016 року, позов підтримав. У судове засідання 2 березня 2016 року прокурор не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 у судових засіданнях позовні вимоги не визнавала, заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно її дочки ОСОБА_3 Пояснила, зокрема, що її дочка ОСОБА_3 з березня 2015 року і по теперішній час знаходиться у Тульчинському будинку дитини. З часу влаштування дочки до будинку дитини вона її не бачила, не їздила до неї, оскільки не було коштів, про стан здоров'я дитини їй нічого не відомо. Нещодавно вона та її співмешканець придбали будинок у с. Носиківка Шаргородського району, де вона планує проживати разом з дочкою. На даний час алкогольні напої вона не вживає, проте палить цигарки.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, думку прокурора, показання свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 (а.с. 4).

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, вбачається, що відомості про батька дитини внесені за вказівкою матері, відповідно до ст. 135 СК України (а.с. 5, 6).

5 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Шаргородського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з заявою, у якій просила прийняти її дитину ОСОБА_3 до Тульчинського обласного будинку дитини на строк до 6 місяців (а.с. 55).

Розпорядженням Шаргородської районної державної адміністрації від 10 березня 2015 року № 55 малолітню дитину ОСОБА_3 направлено до Тульчинського будинку дитини на повне державне утримання терміном на 1 рік (а.с. 10).

Згідно з рішенням комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністрації від 26 березня 2015 року № 17 сім'ю ОСОБА_2 взято під соціальний супровід (а.с. 24).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністрації від 1 жовтня 2015 року № 49 припинено соціальний супровід сім'ї ОСОБА_2, у зв'язку із тим, що ОСОБА_2 не змінила способу життя, не виконувала план соціального супроводу, довівши, що вона не бажає виправлятися (а.с. 25).

У листах від 22 квітня 2015 року № 178 та від 24 листопада 2015 року № 568 головний лікар Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки зазначено, що у будинку дитини з 12 березня 2015 року знаходиться на вихованні малолітня дитина ОСОБА_3 За час перебування дитини в закладі, мати дитину не відвідувала, участі у вихованні не приймала, станом здоров'я не цікавилась (а.с. 26, 27).

Наказом головного спеціаліста служби у справах дітей від 20 квітня 2015 року № 030, малолітню дитину ОСОБА_3 було поставлено на облік як дитину, що опинилася в складних життєвих обставинах (а.с. 11).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Гибалівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 4 грудня 2015 року № 2022, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 (а.с. 8).

У довідці-характеристиці від 4 грудня 2015 року № 2021, виданої Виконавчим комітетом Гибалівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області зазначено, що ОСОБА_2 проживає на номері батьків у АДРЕСА_1, не одружена. За час проживання на території сільської ради ОСОБА_2 зарекомендувала себе з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя. Народила трьох дітей, вихованням не займається, позбавлена батьківських прав відносно двох дітей. Зловживає спиртними напоями (а.с. 9).

Із рішень Шаргородського районного суду Вінницької області від 2 квітня 2008 року у справі № 2-260/2008 та від 27 грудня 2013 року у справі № 152/2614/13-ц вбачається, що ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх доньок - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 14-19).

Згідно з вироками Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 січня 2012 року у справі № 230/36/2012 та від 14 серпня 2014 року у справі № 152/1336/14-к ОСОБА_2 було двічі засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (а.с. 87-90).

Відповідно до рішення від 17 грудня 2015 року № 64, комісія з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністраціївважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 32, 33).

Згідно з висновком від 29 грудня 2015 року № 01.1-38/4707, орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 34, 35).

Допитані у судовому засіданні як свідки - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у сукупності показали суду, що їм відомо, що ОСОБА_3 не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки ОСОБА_3.

Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та СК України.

Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, судом встановлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї доньки ОСОБА_3

При цьому, суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_2 на те, що вона протягом майже року не провідала дочку у будинку дитини через відсутність коштів, оскільки, як пояснила сама відповідач, нещодавно вона та її співмешканець придбали будинок у с. Носиківка Шаргородського району Вінницької області, окрім того відповідач палить цигарки, що однозначно вказує на наявність у ОСОБА_2 коштів.

Проте, вона навіть не цікавилася вартістю проїзду до м. Тульчин, де знаходиться заклад, у якому перебуває її дочка, про що свідчить її відповідь на запитання про вартість проїзду до Тульчинського будинку дитини.

За майже рік перебування дитини у будинку дитини, ОСОБА_2 не цікавилася станом її здоров'я, не займалась її утриманням.

Отже, оскільки судом установлено, що право малолітньої ОСОБА_3 на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку її матері ОСОБА_2 порушене, то воно підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останньої батьківських прав відносно доньки, а відтак, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Ухвалюючи це рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

При цьому, суд зважає на те, що з підстав ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідач вже двічі позбавлялась батьківських прав відносно доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відтак, усе це переконує суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможна виконувати батьківські функції щодо своєї дитини.

Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 10, 11, 57-60, 62-64, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 позбавити батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Передати малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Шаргородській районній державній адміністрації Вінницької області, як органу опіки та піклування.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий