Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУН 328/4208/15 Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л.В.
Провадження №22ц/778/1711/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОсоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 08 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він та відповідач зареєстрували шлюб 16 липня 2005 року та стали разом проживати в квартирі АДРЕСА_2 яка належить на праві власності йому та його батькам. Від вказаного шлюбу мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У квітні 2015 року з боку відповідача почали виникати суперечки з приводу різних поглядів на сімейне життя та відповідач забравши деякі речі виїхала жити до своїх батьків у м. Токмак Запорізької області, при цьому не повідомивши його про свій намір та не отримавши на це його згоди, забрала їхню дитину. З тих пір дитина проживає разом з відповідачем та її батьками. На його неодноразові звернення до відповідача повернутися в сім'ю та повернути дитину, відповідач відмовляється. Згоди про місце проживання дитини між позивачем та відповідачем не досягнуто, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 08 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом попередньої інстанції встановлено, що 16 липня 2005 року одружилися ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя 16 липня 2005 року, актовий запис № 245 (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 19 квітня 2005 року, актовий запис № 369 (а.с. 4).

Згідно заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, який зареєстровано 16 липня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 245 - розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище - ОСОБА_6. Вказане рішення суду набрало законної сили 07 липня 2015 року (а.с. 37.).

При розгляді справи про розірвання шлюбу питання про визначення місця проживання дитини не вирішувалося.

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення даного позову, 08.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили 23 жовтня 2015 року (а.с. 38-39, 68-69).

Дитина ОСОБА_7 з квітня місяця 2015 року проживає разом з матір'ю, ОСОБА_6 в АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 - позивачка по справі, являється інвалідом дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 17.01.2005 року та довідкою до Акту огляду МСЕК серії АД № 041221 від 20.01.2006 року.

В результаті обстеження умов проживання дитини встановлено, що квартира АДРЕСА_1 розташована на першому поверсі 9-поверхового будинку, складається з 5-ти кімнат: житлових - 3, кухня та коридор. Умови проживання задовольняють санітарно-гігієнічним нормам утримання та виховання малолітньої дитини. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови, є окрема кімната, яку дитина займає разом з матір'ю облаштована всім необхідним. Стосунки в сім'ї доброзичливі та будуються на взаємній повазі, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 18.12.2015 року (а.с. 65).

Згідно висновку виконавчого комітету Токмацької міської ради про визначення місця проживання дитини від 25 грудня 2015 року за № 3270/21-39 орган опіки та піклування проти визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 разом з батьком, ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 66).

Відповідно до акту обстеження умов проживання позивача, ОСОБА_5, встановлено, що квартира АДРЕСА_2 складається з 2-х кімнат, коридору, кухні, балкону, роздільного санвузла. Умови проживання в квартирі чисто, прибрано, тепло. Наявні всі необхідні меблі, побутова техніка та інші речі побуту. Дід та баба проживають в окремій кімнаті з виходом на балкон. В цілому в квартирі створено належні умови для проживання. Комунальні послуги підключені та постачаються. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено такі умови: виділена кімната приблизною площею 17 м.кв., в які проживає батько та раніше проживала дружина з дитиною. В кімнаті, чисто, тепло, охайно. В наявності є велика шафа-купе, двоспальне ліжко, письмовий стіл з комп'ютером, два маленьких столи, стілець, крісло, дитяче ліжко, дитяча гойдалка, холодильник, тумба для телевізора, мікрохвильова піч, дитячі іграшки, розвиваючі предмети та книжки, деякий дитячій одяг, дитяча іграшкова коляска та дитячий велосипед (а.с. 67).

Згідно висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 04 грудня 2016 року № 05/01-25/2245 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, визначити доцільність місця проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, з одним із батьків не виявилося можливим, у зв'язку неявкою матері, ОСОБА_6 на засідання комісії, а для ґрунтовного розгляду порушеного питання необхідна присутність обох батьків. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району, дійшов висновку, що батьком - ОСОБА_5 створено належні умови для проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 114-117).

Щодо матеріально-побутових умов проживання кожного з колишнього подружжя в даний час та їх матеріального стану, суд не вбачав переваг одного з батьків перед іншим.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно зі ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1 ст.33 Конституції).

Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до принципів 4, 7 Декларації дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Нормами ст.ст. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд наголошує, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи в ПАТ «Запоріжсталь», має достатній заробіток, що підтверджується характеристиками та довідкою про доходи (а.с. 8-9, 12-13, 47)

ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується відповідною характеристикою (а.с. 100).

Матеріали справи не свідчать про те, що мати не приділяє уваги до доньки та не має моральних можливостей для забезпечення належних умов для її виховання, а дитина одержувати таке виховання від матері.

Інтереси дитини мають бути першочерговим фактором, який слід брати до уваги під час вирішення питання про те, чи національні органи вчинили все необхідне для возз'єднання батьків з дітьми.

Дитина опитана судом першої інстанції пояснила, що проживає разом мамою, бабусею та дідусем в м. Токмак. До цього проживала в м. Запоріжжі з мамою, батьком бабою та дідом. Проживаючи разом з мамою в м. Токмак почувається комфортно, з батьком проживати не бажає. Сказала, що коли від'їжджали з Запоріжжя батько не віддав її речі, також не віддав велосипед та коляску.

Суд вірно, встановивши вказані обставини, виходячи з висновку органу опіки та піклування, з урахуванням положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до яких малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю - відмовив в позові. Оскільки при розгляді вказаного спору, судом не встановлено виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

Окрім цього, сам позивач пояснив колегії суддів, що він постійно працює на ПАТ «Запоріжсталь» в мартенівському цеху, його графік роботи є мінливим, його зміни припадають на роботу в тому числі і в нічний час, що вже вказує на те, що фізично сам батько в свій робочий час не може надати належне піклування дитині яка на час розгляду справи має лише 3-річний вік.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилались апелянти в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі (про дискримінаційний пріоритет інтересів матері, про невірне застосування норм міжнародного законодавства,щодо невірного висновку органу опіки та піклування, про порушення порядку допиту дитини, про відсутність доходів у відповідачки), не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст. 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 08 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: