АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2471/16 Головуючий 1 інст. - Руднєва О.О.
Справа № 638/2287/16-ц Доповідач - Кісь П.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко І.С.,

- Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2016 року по справі за заявою ОСОБА_3, зацікавлена особа: відділ Державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкові Харківського міського управління юстиції про встановлення факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити, що він є рідним онуком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю - єврейка, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування свого позовних вимог ОСОБА_3 вказував, що його бабуся по материної лінії - ОСОБА_5 була за національністю єврейка. Разом з тим, в документах залишилось її дівоче прізвища, тоді як зазвичай, мусило бути воно змінене, оскільки був зареєстрований шлюб з її чоловіком - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також є наявність того, що остання перебуваючи у зареєстрованому шлюбі до дня своєї смерті, народивши дитину (дочку, яка приходиться матерією заявника) записала її у свідоцтві про народження за зміненим прізвищем - ОСОБА_7, а поспіль за час свого життя та послідуючими наявними документами бабуся себе вписувала за дівочим прізвищем - ОСОБА_5.

Таким чином, за фактом смерті бабусі родичам було видане свідоцтво про її смерть, в якому містились дані покійної з зазначенням її дівочого прізвища - ОСОБА_5, а це ускладнює встановленню родинних відносин між заявником та покійною бабусею лише за документами і він змушений звернутись до суду з заявою про встановлення родинних відносин з його рідною бабусею по материнській родовій лінії для того щоб оформити дозвіл для виїзду за кордон.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2016 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду заяви.

Вважає ухвалу суду необґрунтованою та такою, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника вказує, що суд розглянув справу без дотримання вимог, передбачених ст.ст.136,137, 139, 227, 255, 257-258, 271 ЦПК України, як це передбачено постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення №5 від 31.03.1995 року, не перевірив відповідність заяви за формою та змістом вимогам ст.ст.137,274 ЦПК України, не провів підготовчі дії, передбачені ст.143 ЦПК України.

Вважає, що суд першої інстанції, отримавши його заяву мусив відкрити провадження, розглянути заяву і ухвалити рішення по суті, але суд без достатніх для того правових підстав дійшов до висновку про наявність спору про право, не розглядаючи справу.

Перевіривши законність і обгрунтованість оскарженої ухвали, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Постановляючи 08 лютого 2016 року ухвалу про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_3 про встановлення родинних відносин, суд виклав в мотивувальній частині зміст ст.256 ЦПК України, послався на Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. та №15 від 25.05.1996 року і зазначив, що з поданої заяви вбачається спір про право.

Однак з такою ухвалою апеляційний суд погодитися не може у зв'язку з порушенням встановленого процесуальним законом порядку вирішення цього питання.

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення в тому числі і про встановлення факту родинних відносин (п.1 ч.1 ст.256), про що просив заявник, передбачено главою 6 розділу 1V «Окреме провадження» ЦПК України.

Статтею 258 ЦПК України передбачено вимоги до змісту заяви.

Разом з тим, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суду необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 258 цього Кодексу.

Важливе значення має вимога про обов'язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Якщо у заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує цей факт, якими доказами він підтверджується, або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху і надає заявникові строк для усунення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, в тому числі і питання щодо відкриття провадження, залишення заяви без руху чи відмови у відкритті провадження вирішуються шляхом постановлення ухвали, зміст якої має відповідати вимогам ст.210 ЦПК України.

Вказані вимоги процесуального закону і роз'яснення, які викладені в постановах Пленуму ВСУ, на які посилаються заявник ОСОБА_3, апелянт ОСОБА_4 і суддя в оскарженій ними ухвалі, залишили без уваги.

Так, в ухвалі суду від 08.02.2016 року, усупереч вимог, передбачених частиною 1 ст.210 ЦПК України, відсутнє викладення мотивів, з яких суд дійшов висновку про наявність спору про право, зазначення доводів чи наданих доказів, які б вказували на наявність спору про право та якого саме права (на проживання в певному приміщенні, на власність, на спадщину, на пільги, тощо).

За таких обставин, ухвала суду від 08.02.2016 року, підлягає скасуванню з передачею питання щодо руху заяви ОСОБА_3 на новий розгляд до суду першої інстанції у зв'язку з порушенням судом порядку, встановленого для його вирішення.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на вирішення справи, оскільки містять посилання на норми ЦПК України, який втратив чинність у відповідності до Закону України № 1618-1V від 18.03.2004 року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 2 ст. 307, п.3 ст.312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно вимог ст.324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

Н.М. Шаповал