Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/9487/15 Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/778/1541/16 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Каракуші К.В.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця, визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Г.М., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця, визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в липні 2013 року він вирішив придбати собі квартиру, самостійно знайшов продавців та 23 серпня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому приватним нотаріусом Гармашовим Г.М., придбав квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Із своєю дочкою ОСОБА_3, відповідачем у справі, домовився, що при реєстрації у нотаріуса договору купівлі-продажу, покупцем квартири буде саме вона при умові, що без його згоди ОСОБА_3 не продасть зазначену квартиру.

Для придбання квартири АДРЕСА_2 він використав грошові кошти, отримані ним у борг у знайомих, власні збереження грошових коштів та грошові кошти від продажу 23.08.2013 року належної йому на праві приватної власності квартири АДРЕСА_3.

Між ним та продавцями квартири були обговорені істотні умови продажу квартири, саме він розраховувався за квартиру, продавці сприймали його як єдиного дійсного покупця квартири. При нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири волевиявлення продавців було направлене на завершення домовленості про продаж квартири саме йому, при формальному зазначенні в договорі купівлі-продажу титульним власником ОСОБА_3

Після придбання спірної квартири ОСОБА_3 вселилася в неї, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у відповідача народився син - ОСОБА_9 Із часу народження дитини відповідач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного року.

Зазначає, що відповідач має намір продати оспорювану квартиру, що суперечить їх домовленості.

На підставі зазначеного просив визнати недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений 23 серпня 2013 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. в реєстрі № 2396; вважати його покупцем вказаної квартири за договором купівлі-продажу від 23.08.2013 року, визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_4, стягнути з відповідача на його користь судові витрати 3685,80 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, укладений 23 серпня 2013 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. в реєстрі № 2396.

Вирішено вважати покупцем квартири АДРЕСА_4 за договором купівлі-продажу від 23.08.2013 року ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3685 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира придбана за кошти позивача, виручені ним від продажу іншої квартири та коштів, отриманих ним в позику, та придбана саме для нього, тому є підстави вважати його покупцем цієї квартири, а спірну квартиру її особистою власністю.

Проте повністю погодитись із такими висновками суду не можна.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що між ним та дочкою була усна домовленість щодо придбання останньою квартири для позивача та за його кошти, волевиявлення продавців по угоді було направлено на продаж квартири особисто йому, із продавцями розрахувався він у присутності нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, під правочином розуміється дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у встановленій законом формі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 серпня 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали належні кожному по 1/3 частці на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_6, а ОСОБА_3 придбала зазначену квартиру (а.с.49-50).

Таким чином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, фізична дієздатна особа, маючи намір придбати власне житло для себе, 23.08.2013 року придбала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4., шляхом укладення з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10 письмового нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 23.08.13 року.

Реєстрація права власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в той же день здійснена приватним нотаріусом ЗМНО Запорізької області Гармашовим Г.М. Тобто, в момент укладення договору купівлі-продажу від 23.08.13 р. сторонами були додержано вимоги, визначені ст. 203 ЦК України.

В порушення ст. ст. 10, 60, 212-214 ЦПК України суд першої інстанції не врахував, що позивачем не надано безспірних, допустимих і належних доказів того, що спірну квартиру придбано саме за його кошти, у тому числі і за кошти, отримані від продажу належної йому на праві власності квартири, та отримані ним в позику, а також те, що квартира була придбана саме для нього. Також позивач не мотивував оформлення спірної квартири на ОСОБА_3, а не на себе.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Як вбачається зі змісту п.4 Договору купівлі-продажу від 23 серпня 2013 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 за 248000 гривень, які отримані продавцями від покупця (ОСОБА_3) до підписання договору (п.4 Договору), а не передані продавцям ОСОБА_4 в присутності нотаріуса, як стверджує позивач.

Пунктом 13 Договору визначено, що «Покупець доводить до відома Продавців, а Продавці взяли до уваги, що Покупець у зареєстрованому шлюбі не перебуває та однією сім'єю ні з ким не проживає, грошові кошти, що витрачаються на придбання квартири за цим Договором, не є спільною сумісною власністю подружжя та є приватною власністю Покупця, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю квартири, у тому числі ст. 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні».

Відповідно до п.14 Договору вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків цього договору сторонами нотаріусом роз'яснено. Сторони підтверджують, що ніяких зауважень, доповнень до цього Договору не мають, цей договір не носить характеру фіктивної та удаваної угоди, продаж здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як морального так і фізичного.

З огляду на викладене, суд, задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця, визнання права власності на квартиру та пославшись на показання свідка ОСОБА_11 в частині передачі йому саме ОСОБА_4 грошових коштів, припустився порушень положень абз. 2 ч. 1 ст.218 ЦК України.

При цьому, суд не надав належної оцінки свідченням ОСОБА_11 про те, що під час перемовин з приводу купівлі-продажу квартири ОСОБА_4 пояснював йому, що бажає придбати квартиру для своєї дочки.

Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про факти позичення ОСОБА_4 грошей саме для придбання спірної квартири на підставі письмових розписок про отримання 20.08.13 року від ОСОБА_12 грошових коштів у розмірі 16 000 грн., та 19.08.2013 року від ОСОБА_13 грошових коштів у розмірі 48 000 грн. та доведення сплати цих коштів в рахунок вартості квартири.

За своєю суттю, письмові розписки позивача про отримання коштів від ОСОБА_12, ОСОБА_13, складені через два роки після фактичної передачі коштів боржнику, свідчать про наявність у ОСОБА_4 боргових зобов'язань перед вищезазначеними особами, в обох розписках не зазначено мети позичання ОСОБА_4 грошових коштів.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_13, наданих в судовому засіданні, вказані документи були складені за особистою ініціативою ОСОБА_4 у зв'язку з його сварками з дочкою - ОСОБА_3, та чи використав позичені кошти ОСОБА_4 для придбання спірної квартири свідку не відомо.

Зазначаючи, що придбав квартиру для себе, позивач також не надав належних доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось позивачем в суді апеляційної інстанції, позивач зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_7 яка належить йому на праві власності.

Всі свідки, допитані в суді першої інстанції, пояснювали, що квартира була придбана саме для дочки та онука позивача.

Будь-яких доказів на підтвердження обставин, на які посилався позивач в позовній заяві, а саме, що існувала домовленість між ним та відповідачем проте, що вона буде покупцем квартири при умові, що без його згоди не продасть квартиру, матеріали справи не містять.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п.2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця, визнання права власності на квартиру.

.Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця, визнання права власності на квартиру, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: