АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4583/15-ц 22-ц/774/423/К/16
Справа №211/4583/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/423/К/16 суддя: Бардін О.С.
Категорія - 39 (IV) Суддя-доповідач ОСОБА_1В
РІШЕННЯ

Іменем України

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Митрофанової Л.В.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

за участі секретаря Євтодій К.С.

за участі позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 січня 2015 року помер його дід ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який за життя був власником житлового будинку з господарчими спорудами розташованими за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Проскурівська, буд. 6. Вказане домоволодіння належало померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 05 березня 2008 року державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори.

Крім того, за життя ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про спадщину від 05.03.2008 року належала земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Проскурівська, буд. 6. Однак, за життя ОСОБА_4 після отримання свідоцтва про право на спадщину, не було одержано державний акт на вказану земельну ділянку та не зареєстровано у відповідному органі державної реєстрації своє право власності на землю.

Усе належне йому майно, ОСОБА_4 заповів позивачу, що підтверджується заповітом, посвідченим 27 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 у встановлений строк звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримав лише свідоцтво на домоволодіння, а у видачі свідоцтва на землю йому було відмовлено нотаріусом, оскільки у спадкоємця відсутній документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку.

Так як, в позасудовому порядку вирішити дане питання неможливо, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Проскурівська, буд. 6, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка належала ОСОБА_4

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт належності ОСОБА_4, який помер 14 січня 2015 року, на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Проскурівська, 6, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.03.2008 р. державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 Л.М. за реєстровим номером 949, виданого після смерті ОСОБА_7, померлої 04 березня 2007 року, якій вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту про право приватної власності на землю виданого на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів № 412/1 від 10.09.1997 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5660.

В іншій частині позовних вимог відмолено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, на його думку, суд вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2, оскільки він звернувся з позовом про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку, що входить до складу спадщини після ОСОБА_4, проте суд першої інстанції встановив факт належності нерухомого майна на праві власності померлій особі. Спірна земельна ділянка була набута у власність спадкодавця правомірно в порядку спадкування за законом, тому вона може бути успадкована ОСОБА_2 Зважаючи на перешкоди в оформленні свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю документа, який засвідчує реєстрацію права власності спадкодавця на частину спадкового майна, право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом підлягає визнанню за позивачем в судовому порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини ОСОБА_7, виданого 05 березня 2008 року державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_4 отримав земельну ділянку площею 0,1000 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Проскурівська, буд. 6 (а.с. 9 копія свідоцтва).

14 січня 2015 року ОСОБА_4 помер (а.с. 6 копія свідоцтва про смерть).

Згідно заповіту, посвідченого 27 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_4 заповідав все належне йому майно ОСОБА_2 (а.с. 8 копія заповіту).

Позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння № 6 по вул. Проскурівській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 10 копія свідоцтва) та постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.07.2015 р. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку йому було відмовлено, оскільки у спадкоємця відсутній документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку (а.с. 14 копія постанови).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 фактично отримав земельну ділянку у власність, проте не оформив виникнення права власності шляхом державної реєстрації, що на теперішній час неможливо в зв'язку з його смертю, в такій ситуації необхідно встановити факт належності ОСОБА_4 земельної ділянки на праві власності.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку, що входить до складу спадщини ОСОБА_4, померлого 14.01.2015 року, проте суд першої інстанції встановив факт належності нерухомого майна на праві власності померлій особі, при цьому позивач таких позовних вимог не заявляв.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми процесуального права, що відповідно до вимог ч.4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування такого рішення та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення по справі.

Як встановлено судом першої інстанції та убачається із матеріалів справи ОСОБА_4 отримав земельну ділянку площею 0,1000 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Проскурівська, буд. 6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини ОСОБА_7, виданого 05 березня 2008 року.

14 січня 2015 року ОСОБА_4 помер.

Згідно заповіту, посвідченого 27 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_4 заповідав все належне йому майно ОСОБА_2, який при зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння № 6 по вул. Проскурівській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.07.2015 р.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку йому було відмовлено, оскільки у спадкоємця відсутній документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку.

З наведеного вище випливає, що право власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку підлягало реєстрації, проте не було зареєстровано після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та не було одержано державний акт на вказану земельну ділянку відповідно до діючої на той час Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 р. № 43, та ст.ст. 125, 126 ЗК України, згідно з якими право власності па земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку, тобто ОСОБА_4 не було зареєстровано у відповідному органі державної реєстрації своє право власності на землю.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, зважаючи на те, що зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.03.2008 р., державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, за р. № 949, вбачається, що спадкодавцю ОСОБА_4, померлому 14 січня 2015 року, належить вищевказана земельна ділянка, яка належала ОСОБА_7, померлій 04 березня 2007 року на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП, на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів № 412/1 від 10.09.1997 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5660, зазначене свідчить про те, що вказане майно було набуте у власність спадкодавця правомірно в порядку спадкування за законом, тобто на законних підставах, оскільки інше прямо не випливає із закону та незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому одним зі способів захисту цивільних прав і інтересів виступає визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Отже, позовом про визнання права власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Право особи на звернення до суду за захистом своїх прав також закріплено у ст. 3 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на перешкоди в оформленні свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документа, який засвідчує реєстрацію права власності спадкодавця на частину спадкового майна, право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом підлягає визнанню за позивачем в судовому порядку.

З огляду на вище наведене колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Проскурівська, будинок 6, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4, померлого 14 січня 2015 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: