У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Позаміський дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Супутник», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що позивач тривалий час працював на посаді сторожа комунального закладу «Позаміський дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Супутник» за усним безстроковим трудовим договором та відповідно до наказу № 42-к 08 червня 2015 року був звільнений з посади сторожа за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штатів, а тому вважає своє звільнення незаконним та таким, що суперечить чинному законодавству України.

На підставі наведеного просив суд визнати наказ № 42-к 08 червня 2015 року про його звільнення незаконним, зобов'язати відповідача скасувати даний наказ, поновити його на роботі сторожа зі сплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача на його користь 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 05 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог діючого законодавства, оскільки директором КЗ ПДЗОВ «Супутник» ОСОБА_3 у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України прийнято наказ № 8 від 27 березня 2015 року «Про затвердження та введення в дію штатного розпису». 27 березня 2015 директором КЗ ПДЗОВ «Супутник» до профспілкового комітету було направлено звернення про надання згоди, в порядку ст. 43 КЗпП України, на звільнення з посади сторожа ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. За результатами розгляду зазначеного звернення на засіданні профспілкового комітету 03 квітня 2015 року було надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 21-К від 08 квітня 2015 року позивача під розпис було повідомлено про скорочення його посади та майбутнє звільнення. Звільнення позивача було проведено 08 червня 2015 року із дотриманням вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 116 КзпП України позивач отримав всі розрахункові кошти та свою трудову книжку.

Враховуючи, що на час звільнення позивача - 08 червня 2015 року, строк наданої профспілковим комітетом згоди, визначений ч. 8 ст. 43 КЗпП України, закінчився, судом першої інстанції обґрунтовано було направлено ухвалу від 30 липня 2015 року до профспілкового комітету про погодження звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Відповідно до наданого суду протоколу засідання профспілкового комітету від 11 серпня 2015 року було надано згоду на звільнення ОСОБА_1, після чого спір було вирішено місцевим судом у відповідності до діючого законодавства.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 13серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова