Справа № 352/305/16-ц
Провадження № 2/352/510/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Пилипів М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що 05.05.2012 р. померла його баба ОСОБА_3 Згідно рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 52 від 23.03.1988 р. за ОСОБА_3 як головою колгоспного двору визнано право власності на будинковолодіння № 10 по вул. Мартовича в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області; 20.02.1989 р. баба отримала свідоцтво про право власності на жилий будинок, на підставі якого Івано-Франківським ОБТІ зареєстровано право власності ОСОБА_3 на вказане будинковолодіння, інвентаризаційна вартість якого на даний час складає 80612 грн. Станом на 1991 р. у дворі проживала лише ОСОБА_3, яка стала одноособовим власником спірного будинковолодіння. 22.11.2000 р. баба склала заповіт, посвідчений секретарем Черніївської сільської ради, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла позивачу. Після смерті баби відкрилась спадщина на все належне їй майно, у тому числі на вказане будинковолодіння. Позивач як єдиний спадкоємець за заповітом прийняв спадщину після смерті баби відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємець за законом першої черги дочка померлої, яка є матірю позивача та відповідачкою в справі, спадщину після смерті своєї матері не прийняла і на неї не претендує. Нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки будинковолодіння мало статус колгоспного двору. Просив визнати за ним право власності на спадкове будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після померлої баби.

Позивач у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не зявилася, у поданій суду заяві позов визнала, просила справу розглянути в її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що предметом спору в справі є право власності на будинковолодіння № 10 по вул. Мартовича в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області, інвентаризаційна вартість якого на даний час складає 80612 грн. Вказане домоволодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживала лише ОСОБА_3 голова двору, яка мала право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживала в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратила, вона стала власником будинковолодіння.

ОСОБА_3 20.02.1989 р. на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 52 від 23.03.1988 р. отримала свідоцтво про право власності на жилий будинок, 23.02.1989 р. за нею як головою колгоспного двору Івано-Франківським ОБТІ зареєстровано право власності на спірне будинковолодіння.

Після смерті 05.05.2012 р. ОСОБА_3 позивач прийняв спадщину як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 22.11.2000 р. секретарем Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом на присадибну земельну ділянку та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спадкоємець за законом першої черги дочка померлої, яка є матірю позивача та відповідачкою у справі, спадщину не прийняла і на неї не претендує.

Вказані обставини, які відповідачкою не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

З огляду на те, що у звязку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння позивач позбавлений можливості отримати таке свідоцтво у нотаріальному порядку, за ним слід визнати право власності на вказане будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після померлої баби.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст.ст. ст.ст. 1223, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння № 10 по вул. Мартовича в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області вартістю 80612 грн. у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 22.11.2000 р. секретарем Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, після померлої ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча М.М.Хоминець