АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5359/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Боровського Максима Євгеновича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, боржник ОСОБА_4.

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 06 серпня 2015 року за яким було задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 155 401,56 гривень та третейський збір у розмірі 1 954,02 гривень.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, де ставив питання щодо її скасування та передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу виконавчих листів. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 06 серпня 1015 року рішення по справі № 1200/15 було задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 155 401,56 гривень та третейський збір.

Заявник звертаючись з заявою до суду про видачу виконавчого листа вказував на невиконання відповідачем у добровільному порядку рішення третейського суду.

Суд першої інстанції враховуючи положення ст. 389-10 ЦПК України, за якими - суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Вказував на необхідність відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК, з урахуванням положень п. 14 ст. 5 та п. 2 ч. 6 ст. 56 Закону України "Про третейські суди", а також правових позицій викладених у постановах ВСУ. Оскільки у справі третейським судом було прийнято рішення після внесення змін до Закону України «Про третейські суди». Враховуючи те, що кредитний договір був укладений зі споживачем банківських послуг, предметом спору були правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту, тому спір не був підвідомчій третейському суду відповідно до закону.

Отже, відсутні правові підстави для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду першої інстанції про те, що третейським судом розглянутий спір про захист прав споживачів, який виключений з підвідомчості третейського суду в той час коли це рішення третейського суду набрало законної сили та підлягає негайному виконанню у відповідності до ст. 55 Закону України «Про третейські суди». За рахунок того, що між сторонами припинились правовідносини як позичальника та кредитора, водночас сторони стали боржниками та стягувачем за судовим рішенням на відповідну суму боргу, на думку колегії суддів не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Так як відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відтак посилання суду першої інстанції на правові висновки що регламентують правовідносини які склалися між сторонами на час розгляду заяви узгоджуються з нормами діючого законодавства.

Судом першої інстанції правомірно було зазначено, що одним зі способів захисту прав суб'єктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів, що передбачено статтею 17 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди" (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2983-VI передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту справ споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Боровського Максима Євгеновича відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: