Справа № 694/178/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

(заочне)

13.04.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Кравченко Т.М.,

при секретарі Некречій Н.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідчений Звенигородською державною нотаріальною конторою 31 серпня 2010 року за № 1-2742 на належну йому частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 та усунути ОСОБА_3 від спадкування за правом представлення. Свої вимоги мотивує тим, що її чоловік ОСОБА_4 помер 26 серпня 2013 року. Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно у вигляді ? квартири АДРЕСА_1, яку вони придбали у спільну власність шляхом приватизації. Вона є спадкоємцем першої черги та звернулась до Звенигородської державної нотаріальної контори для оформлення права на спадщину. Нотаріус їй повідомила, що з аналогічною заявою звернувся спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 До того часу їй не було відомо про існування заповіту. Вона вважає, що заповіт на користь ОСОБА_3, який є онуком її покійного чоловіка, має бути визнаний недійсним, оскільки покійний ОСОБА_4 останні кілька років перед смертю страждав хронічними психічними хворобами, знаходився під наглядом районного лікаря психіатра, а тому не міг перебувати в тверезому розумі та при здоровій памяті, щоб вчиняти будь-які осмислені правочини, в т.ч. і стосовно спадкування.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зменшила розмір позовних вимог та просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

Будучи допитаною в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснила, що знала ОСОБА_4 з 1980 року. Приблизно в серпні 2009 року помітила відхилення в його поведінці. ОСОБА_4 став проявляти агресивність, розратованість, втрачав орієнтацію на місцевості та в часі, мав схильність до вигадування та фантазування. ОСОБА_4 безпідставно ображав сусідів, провокував сварки і скандали, намагався створювати конфліктні ситуації, проте на наступний день нічого не памятав. Вигадував, що закінчив пять інститутів та часто розмовляв сам із собою. Він не впізнавав сусідів та плутав їх імена. Іноді задавав прості питання щодо речей навколо, як маленька дитина. Цікавився, що за річ, навіщо вона використовується. Міг переплутати сіль і цукор, не міг визначити, що таке лопата чи сапа, інші речі побуту. З часом стан ОСОБА_4 погіршувався та його треба було помістити в лікарню, однак вона жаліла його. Помістили ОСОБА_4 в психіатричну лікарню лише в 2013 році, коли він побив її в приступі агресії. Онук її чоловіка ОСОБА_3 іноді приїздив до них та вони давали йому гроші. При похованні ОСОБА_4 онука не було. Про складання заповіту на користь онука ОСОБА_4 їй нічого не говорив.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги у зменшеному розмірі підтримав повністю та просив їх задовольнити. Стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення за відсутності позивача при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 04 лютого 1989 року позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про смерть від 28.08.2013 року ОСОБА_4 помер 26 серпня 2013 року в м. Звенигородка (а.с. 7).

31 серпня 2010 рокуЗвенигородською державною нотаріальною конторою Черкаської області посвідчено заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на належну йому частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 30).

06 вересня 2013 року із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 звернулась дружина померлого ОСОБА_1 та було заведено спадкову справу № 54975244, а 11 листопада 2013 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_3 (а.с. 25, 29).

Позивач ОСОБА_1 вважає, що заповіт ОСОБА_4 необхідно визнати недійсним, оскільки на момент складання заповіту він був психічно хворим та не міг усвідомлювати свої дії. На підтведдження своїх вимог просила допитати свідків.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що була сусідкою померлого ОСОБА_4 та знала його з 1998 року. З 2009 року стала помічати відхилення в поведінці ОСОБА_4 Він проявляв агресивність, розратованість, мав схильність до вигадування та фантазування. ОСОБА_4 часто вступав в суперечки із сусідами, а на наступний день не памятав нічого про це та спілкувався так, ніби нічого і не було. Він іноді не впізнава сусідів та плутав їхні імена. Поведінка ОСОБА_4 з часом погіршувалась, однак дружина ОСОБА_1 жаліла його та не поміщала в психіатричну лікарню. В 2013 році він побив ОСОБА_1 та його забрали в психіатричну лікарню. Онука ОСОБА_4 вона ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є сімейним лікарем на дільниці, де проживав ОСОБА_4 За останні 5 років до смерті хворий ОСОБА_4 знаходився на «Д» обліку з діагнозом: Ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, атеросклеротична стенокардія напруги, серцева недостатність, розповсюджений атеросклероз, сінільний психоз, церебральний склероз. ОСОБА_4 скаржився на постійні головні болі, безсоння, проявляв дратівливість, був конфліктним, незадоволеним лікуванням, ігнорував лікування та обстеження всіма лікарями. Він відмовлявся від госпіталізації після викликів швидкої допомоги та дружина ОСОБА_1 викликала її, як сімейного лікаря. Вона направляла ОСОБА_4 в кардіологічне відділення, а кардіолог постійно викликала психіатра на консультацію, оскільки він вів себе неадекватно. Була виражена агресивність по відношенню до інших, в тому числі до медичного персоналу. Починаючи з 2009 року у ОСОБА_4 спостерігалася втрата памяті та коли вона приходила до нього додому, він її не впізнавав. Настання смерті ОСОБА_4 було очікуваним. Він помер в реанімаційному відділенні.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що була сусідкою померлого ОСОБА_4 та знала померлого з часу свого дитинства. Давно помічала відхилення в поведінці ОСОБА_4 Він був агресивним, роздратованим, втрачав орієнтацію на місцевості та в часі. ОСОБА_4 часто сварився із сусідами, а на наступний день нічого не памятав. Бувало, що забував, як звати сусідів, та навіть дружину ОСОБА_1 Були випадки, коли він бігав за дружиною із сокирою та вона ходила з синяками. Памятає випадки, коли він виходив на балкон і голосно щось розповідав, кидав дітям цукерки, а потім кричав, щоб діти нічого не брали, бо він там щось загубив і буде шукати. З 2009 року до часу смерті ОСОБА_4 проявляв дуже неадекватну поведінку, але його дружина ОСОБА_1 старалась залагодити всі конфлікти. В 2013 році його забрали в психіатричну лікарню.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що працює лікарем-психіатром Звенигородської ЦРЛ. ОСОБА_4 знала давно. Вони проживали на одній вулиці та він був її пацієнтом. На обліку поребував приблизно з 2010 року. На прийом звертався і раніше. Спочатку він приходив з дружиною, а потім сам. Коли він приходив сам в 2009-2010 роках, то на облік його не ставили, тому що він не усвідомлював свої дії і не міг дати свою згоду на це. Поставили ОСОБА_4 на облік після перебування у психіатричній лікарні без його згоди. Поводив він себе неадекватно, агресивно по відношенню до інших. Це знали всі родичі і сусіди. Він ні з ким не спілкувався, весь час бубонів щось про себе. В нього були проблеми з памяттю, він часто лікувався в кардіологічному відділенні. Його дружина ОСОБА_1 розповідала, що коли вона була з ним одна у квартирі, то закривалася в кімнаті, оскільки боялася його. Сусіди весь час жалілися, що він веде себе неадекватно, агресивно по відношенню до них. Він вступав в спори з сусідами, а на наступний день не памятав нічого.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_4 знав з 1975 року. Вони працювали разом, а останнім часом проживали на одній вулиці. Раніше він займав високі посади, був головою колгоспу в с. Рижанівка. Починаючи з 2008-2009 років став помічати його дивну поведінку. Бувало, що ОСОБА_4 просив його щось привезти з городу, а коли він приїздив, то той запитував, хто він і чого до нього приїхав. Він весь час ходив і сам до себе щось бубонів. Агресивність та роздратованість проявлялися навіть у його зовнішності, особливо у погляді. З сусідами він не спілкувався, а якщо спілкувався, то тільки шляхом суперечок. Після спорів з сусідами на наступний день нічого не памятав.

За клопотанням позивача ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2015 року у справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с. 21).

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 36 від 21.01.2016 року на момент складання заповіту на користь ОСОБА_3, що посвідчений Звенигородською державною нотаріальною конторою 31.08.2010 року, ОСОБА_4 страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного, обумовленого ураженням судин головного мозку (з явищами хронічної атеросклеротичної, дисциркуляторної енцефалопатії), психічного розладу з маячними ідеями обкрадання, отруєння та вираженими інтелектуально-мнестичними розладами, що позбавляло його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 88-92).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1234 ЦК України передбачає, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України з а позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Враховуючи те, що на момент складання заповіту ОСОБА_4 страждав на хронічний стійкий психічний розлад, що позбавляло його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними,суд приходить до висновку, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а тому заповіт необхідно визнати недійсним.

При цьому відповідач ОСОБА_3, який позбавляється права на спадкування за заповітом, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

На підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн. згідно наданого розхрахунку та судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

На підставі ст.ст. 202, 203, 1216, 1233, 1234, 1257, 1261, 1266 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 84, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4, який помер 26 серпня 2013 року, що посвідчений Звенигородською державною нотаріальною конторою 31 серпня 2010 року за № 1-2742 на належну йому частину квартири АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_3.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) грн. та судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

Повний текст рішення складено 18 квітня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.М. Кравченко