У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 1 лютого 2008 року між ЗAT «ОТП Банк», правонаступником якого є ПAT «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 8180 дол. США. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки. За договором купівлі-продажу від 26 жовтня 2012 року ПАТ «ОТП Банк» передало право вимоги за кредитним договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Посилаючись на те, що позичальник не виконує неналежним чином зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 22 серпня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 43386 грн 63 коп., просило задовольнити позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, позов ПAT «ОТП Банк» до ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з останньої на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 43386 грн 63 коп. та судові витрати у розмірі 650 грн 29 коп. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 1 лютого 2008 року між ЗAT «ОТП Банк», правонаступником якого є ПAT «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 8180 дол. США.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

За договором купівлі-продажу від 26 жовтня 2012 року ПАТ «ОТП Банк» передало право вимоги за кредитним договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Змінюючи рішення суду першої інстанції у частині вирішення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 апеляційний суд виходив із того, що строк позовної давності не пропущено, оскільки кредит надавався до 1 лютого 2013 року, а позов до суду поданий 3 грудня 2013 року, тому з останньої підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 43386 грн 63 коп.

Однак, погодитись з такими висновками апеляційного суду неможливо.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами кредитного договору (п. 1.5.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений у графіку платежів (п. 1.5.1.1 договору).

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення строку його сплати.

З огляду на викладене, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Однак, зазначаючи про те, що строк позовної давності не пропущено, апеляційний суд обчислював початок його перебігу з дати до якої надавався кредит, не встановив конкретних дат початку перебігу загальної та спеціальної позовної давності, не навів мотивів на спростування доводів відповідача про їх сплив з урахуванням поданої заяви про застосування позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося 3 грудня 2013 року, а розмір пені розраховувало починаючи з 6 листопада 2012 року, тобто за період, який перевищує один рік до подання позову.

Стягуючи заборгованість, до якої включено і пеню, апеляційний суд не вказав за який період її стягнуто, не врахував, що у запереченнях на позов відповідач просила про застосування позовної давності і до вимог про стягнення пені.

Крім того, у запереченнях на позов ОСОБА_3 вказувала на безпідставність сплати банком коштів на користь страхової компанії ПрАТ СК «Уніка» і виникнення у зв'язку з цим овердрафту за договором поточного рахунку (а. с. 39, 114, 119).

Апеляційний суд правомірність сплати коштів страховій компанії ПрАТ СК «Уніка» (а. с. 35), а відтак виникнення овердрафту і списання коштів на його погашення у розмірі 4365 грн 95 коп. не перевірив, не звернув уваги на те, що договір страхування у справі відсутній, не зробив ніяких висновків з приводу заперечень ОСОБА_3 про те, що вона у будь-яких правовідносинах із страховою компанією не перебувала, тому у банку не було підстав для їх сплати останній та списання коштів на погашення овердрафту у розмірі 4365 грн 95 коп., що призвело до виникнення у неї заборгованості на цю суму.

Наведені порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду у частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа передачі в цій частині на новий розгляд до цього суду.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, тому суд касаційної інстанції його законність не перевіряє.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2015 року у частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, а справу передати в цій частині на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук