АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1853/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді: Музичко С.Г.,

суддів: Прокопчук Н.О. Саліхова В.В.,

при секретарі: Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» Сокалюк Валентини Іллівни на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ «УОСК» на користь ОСОБА_3 3% річних в сумі 550,84 грн., витрати від інфляції в сумі 13587,24 грн., пеню в сумі 7001,84 грн., судові витрати в сумі 243,6 грн., а всього стягнуто 21 383,52 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ «УОСК» - Сокалюк В.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.09.2015 р. та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вважає, що оскаржуване рішення суду є незаконним і необґрунтованим з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Представник відповідача просила апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній доводів.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, п.3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування»)

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Районним судом встановлено, що 05.12.2013 року між ОСОБА_5 та ПАТ «УОСК» укладено договір № АС/8839784, обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за яким позивач застрахував автомобіль марки «Рено», д.н. НОМЕР_1, що належить йому на праві власності.

17.09.2014 року 15 год. 20 хв. в м. Києві на пл..Г.Бресту, ОСОБА_7, керуючи автомобілем «Рено», д.н. НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля «Хонда», д.н. НОМЕР_2, після чого автомобіль «Хонда» відкинуло на автомобіль НОМЕР_3, який стояв попереду.

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 30.09.2014 р. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КПАП України.

04.12.2014 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування.

05.01.2015 року ПАТ «УОСК» було складено акт № 15868 про виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «Хонда», д.н НОМЕР_2 в розмірі 45902,84 грн., про що позивачу було надіслано повідомлено.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Пунктом 36.5 ст.36 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За змістом ч.3 ст.549 ЦК України пеня є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Виплата страхового відшкодування в розмірі 45902,84 грн. була здійснена в період з 16.07.2015 року по 07.09.2015 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 5117 р.

Пунктом 36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика передбачена лише сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. а тому суд правильно вважав, що у позивача виникло зобов'язання щодо виплатити страхового відшкодування не пізніше як 90 днів з дня отримання останнім заяви позивача.

Вимоги, що закріплені Законом щодо відповідальності страховика за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у вигляді пені не виключає застосування спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки це різні види відповідальності.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею ст. 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму ( страхову виплату), то таке зобо`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, а тому, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є безпідставними, а рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період просрочки виконання відповідачем зобов»язання по виплаті страхового відшкодування є законним та обґрунтованим.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 218, 303, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» Сокалюк Валентини Іллівни відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: