Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш ЕННЯ
Іменем У к р а ї н и
29 лютого 2016 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді - Гуденко О.А. ,
при секретарі Гудковій Є.С.,
за участі представників сторін ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до до Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь , третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів та стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В :
27 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Київська Русь , в якому остаточно просила стягнути з відповідача на її користь залишок коштів на рахунку в сумі 150 000 грн.
Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини , викладені в позові та додаткових поясненнях.
Представник відповідача надав суду письмові заперечення та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Постановою Правління НБУ від 19 березня 2015 року № 190 ПАТ «Банк Київська Русь( далі - Банк) було віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 20 березня 2015 року. Постановою правління НБУ від 16 липня 2015 року № 460 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Банк Київська Русь. Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №138 від 17 липня 2015 року розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) на здійснення ліквідації строком на один рік.
Посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 36, ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно яких правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду є нікчемними, уповноважена особа зобов'язана забезпечити перевірку правочинів , вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів , що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 ст. 38 цього Закону. Відповідач вважає, що укладаючи з позивачкою договір банківського вкладу 19 березня 2015 року та здійснюючи на нього перахування грошових коштів з рахунку іншої юридичної особи, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що є підставою для визнання правочину неплатоспромжного банку нікчемним. Ці правочини є фактично дробленням рахунку юридичної особи з метою виведення грошових сум за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів в межах гарантованої суми , що не перевищує 200 000 грн. Таким чином, цей правочин мав на меті отримання коштів не від Банку і не за його рахунок , а від Фонду, тобто державних коштів .
Положеннями Закону чітко не визначено порядку дій , згідно якого уповноважена особа має дотримуватися процедури щодо визнання правочину нікчемним. Правочин є нікчемним в силу своєї правової природи чи норми закону, його нікчемність достатньо лише виявити. Отже, на підставі наданих ст. 37 та 38 Закону повноважень , уповноваженою особа в процесі перевірки правочинів на предмет виявлення тих, які є нікчемними , вказаний правочин щодо перерахування коштів ОСОБА_1 у розмірі 150 00 грн - у відповідності до приписів п.2 та п.7 ч.3 ст. 38 Закону та ст. 228 ЦК України визнано нікчемним.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
17 березня 2015 року між позивачкою , як позичальником, та ТОВ Агро-Юг-Сервіс, як позикодавцем, укладено Договір про надання зворотньої фінансової допомоги відповідно доя кого позикодавець надає позичальнику зворотну фінасову допомогу в розмірі 150 000 грн. на безоплатній основі на строк до 17 березня 2016 року включно. Фінансова допомога вважається наданою Позичальнику з моменту внесення грошових коштів на рахунок Позичальника, що підтверджується платіжним дорученням.
10 серпня 2015 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку з заявою про повернення гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом в межах граничного розміру відшкодування .
На вказану заяву відповідачем була надана відповідь про те, що уповноваженою особою фонду було визнано сумнівною операцію щодо перерахування 17 березня 015 року на її рахунок 150 000 грн , отже документи направлені до правоохоронних органів на підтвердження чи спростування інформації щодо шахрайських дій при здійсненні вищевказаного переказу , після чого операції за вказаним рахунком можуть бути поновлені.
02 лютого 2016 року на адресу позивачки уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку надіслано Повідомлення про нікчемність правочинів , в тому числі щодо перерахування грошових коштів 19.03.2015 року на поточний рахунок ОСОБА_1 з поточного рахунку ПАТ БанкКиївська Русь . Так , відповідач стверджує, що відповідно до ч.1,3 ст. 36 ЗУ Про систему гаранутвання вкладів фізичних осіб ( далі Закон) з дня призначення уповноваженої особи фонду в даному випадку з 19 березня 2015 року , з дня прийняття відповідного рішення, то правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду , є нікчемними. Відповідно до ст. 203, 2015 , 228 ЦК України , ОСОБА_1 повідомлено про нікчемність відповідно до приписів п.2 та 7 ч.3 ст. 38 Закону та статті 228 ЦК України правочину щодо перерахування грошових коштів у загальній сумі 150 000 грн з поточного рахунку ТОВ Агро-Юг-Сервіс та договору банківського рахунку від 19.03.2015 року , укладеного між нею та ПАТ БанкКиївська Русь.
При цьому відповідач посилався на те, що:
- за Договором банківського рахунку від 19.03.2015 року Банк взяв на себе зобов'язання , що збільшувало розмір зобов'язань Банку, погрішувало його фінансове становище і сприяло приведенню Бюанку до неплатоспроможності;
- перерахування коштів здійснювалося у безготівковій формі з іншого рахунку, тобто кошти надійшли внаслідок дроблення рахунку іншого клієнта-юридичної особи, отже ТОВ Агро-Юг-Сервіс мало на меті отримання коштів не від Банку і не за рахунок Банку, а від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто державних коштів (відповідний правочин був спрямований на незаконне заволодіння такими коштами) ;
- перерахувваання коштів надавало можливість ТОВ Агро-Юг-Сервіс як власнику вкладу, розмір якого перевищував 200 000 грн та повернення якого не гарантується Фондом, отримати цю суму повністю, що є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами;
- перерахування даних коштів за відсутності достатніх коштів на кореспондентському рахунку Банку задля задоволення інших платіжних доручень тієї дати є наданням ТОВ Агро-Юг-Сервіс як клієнту Банку переваг ,прямо для нього не встановлених .
До тепершінього часу вказана сума з рахунку позивачеві не виплачена.
Згідно зі ст. 16 ЦК України та ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу, подавши про це позов, підставами якого є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 1 ст. 119 цього ж Кодексу).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
На підставі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
В ч. 1 ст. 631 ЦК України вказано, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
Відповідно до положень ст. 2 Закону, вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката;
19 березня 2015 року Постановою Правління НБУ № 190 ПАТ «Банк Київська Русь було віднесено до категорії неплатоспроможних.
19 березня 2015 року прийнято рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Фінаси та кредит , згідно з яким з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.
Однак, процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Пунктом 16 ст. 2 вказаного Закону визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. А відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
При цьому, за змістом ч. 5 ст. 36 зазначеного Закону, під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно в межах процедури ліквідації банку.
Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.
Крім того, пунктом 4 Перехідних положень Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16 липня 2015 року, який набрав чинності 12 серпня 2015 року, встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Цим же законом ч. 2 ст. 26 та ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» викладено в новій редакції: «Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.
Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.
Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).
Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною) ».
Відповідно до положень ст. 26 цього Закону , фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Ст. 27 : «Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Відповідно до ст. 36 цього Закону, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припиненняю
Під час тимчасової адміністрації не здійснюється:1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку;
Обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку виключно щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.
Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.
Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.
Так , відповідно до наданих ст. 37 Закону повноважень уповноваженої особи Фонду, уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, в тому числі : вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Частиною 3 ст. 38 цього Закону передбачені в межах заходів щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, підстави для визнання нікчемними правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобовязаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з повязаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.
Частиною 8 цього Закону передбачено, що Фонд припиняє протягом тимчасової адміністрації у банку здійснення операцій за правочином (у тому числі договором), вчиненим (укладеним) банком з окремим кредитором чи іншою особою, якщо такий правочин (у тому числі договір) спричиняє або може спричинити надання переваги одному кредитору перед іншим в частині задоволення вимог, зокрема за наявності однієї з таких умов:
1) правочин (у тому числі договір), спрямований на забезпечення виконання зобовязань банку чи третьої особи перед окремим кредитором, вчинений (укладений) до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку;
2) правочин (у тому числі договір) спричиняє чи може спричинити зміну черговості задоволення вимог кредиторів за зобовязаннями, що виникли до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку;
3) правочин (у тому числі договір) спричиняє чи може спричинити задоволення вимог, строк яких на дату виконання правочину (в тому числі договору) не настав, одних кредиторів за наявності невиконаних в установлені строки зобовязань перед іншими кредиторами;
4) правочин (у тому числі договір) призвів до того, що окремому кредитору надано чи може бути надано перевагу в задоволенні вимог, що існували до запровадження тимчасової адміністрації, порівняно з умовами розрахунку з кредитором у черговості, визначеній цим Законом.
Припинення здійснення операцій застосовується до правочину (у тому числі договору), визначеного у цій частині, якщо він укладений протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку.
Водночас, з листа-відмови як Банку, так і Фонду не вбачається, що чітко було визначено конкретної підстави нікчемності правочину неплатоспроможного банку, що передбачені у частині третій статті 38 Закону, та не наведено, що договір банківського рахунку та перерахування на нього коштів згідно з договром про надання поворотної фінансової допомоги ОСОБА_1 від 19 березня 2015 року має ознаки нікчемного правочину.
Частина перша статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Отже, для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.
Доказами в цивільному судочинстві, за визначенням ст. 57 ЦПК України, є будьякі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
У відповідності до ст.ст. 58-59 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
Крім того, в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом. Проте, відповідного судового рішення про визнання недійсним зазначеного договору банківського рахунку матеріали справи не містять, а про існування таких судових рішень ні суду, ні сторонам не відомо.
Суд не може взяти до уваги доводи відповідача про нікчемність цього договору банківського рахунку від 19 березня 2015 року, у зв'язку із тим, що кошти на ім'я позивача надійшли внаслідок «дроблення» рахунків іншого клієнта банку ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" , оскільки жодного достеменного доказу на підтвердження доводів про перерахування на рахунок позивача коштів цим Товариством саме з метою заволодіння державними коштами цією особою відповідачем до суду не надано - адже кошти перераховані на підставі відповідного письмового договору , укладеного між позивачкою та ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" ще 17 березня 2015 року і цей договір є чинним і не визнаний недійсним в установленому законом порядку.
Суд враховує, що дійсно вищезазначене рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19.03.2015 року було прийнято в день укладання договору банківського рахунку з позивачкою та перерахування на нього коштів з рахунку іншої юридичної особи , але разом з тим і ці правочини вчинені до часу запровадження тимчасової адміністрації в Банку ( до 20 березня 2016 року).
Також суд не може взяти до уваги заперечення представника відповідача стосовно того, що вказана банківська операція проведена о 20.56 год, адже таке є внутрішньою банківською операцією, і з цього неможливо зробити достовірний висновок, що відповідну заявку на перерахування коштів позивачка надала саме після оприлюднення рішення про введення тимчасової адміністрації в Банку. Адже таких відомостей відповідач суду взагалі не надав.
Крім того, відповідно до ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладом, у тому числі, є кошти, які надійшли для вкладника на умовах договору банківського рахунку. При цьому, Закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме, що вкладом повинні бути лише кошти, внесені безпосередньо вкладником. Водночас, факт надходження на рахунку ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 150 000,00 грн. відповідачем не заперечується.
Таким чином, відповідачем не доведено наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
Разом з тим, оскільки розпочалась процедура ліквідації Банку, то у спорах , пов'язаних з виконанням цим банком своїх зобов'язань перед його кредиторами , норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними , і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Отже, так як на даний час Законом передбачена спеціальна процедура повернення вкладів банківської установи, тому суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з саме з відповідача грошових коштів за договром банківського рахунку.
Так, оскільки на час розгляду справи передбачена спеціальна процедура повернення вкладів банківської установи, відповідач ПАТ «Банк Київська Русь не має змоги повернути банківський вклад позивачеві в іншому порядку, ніж передбачено ст.ст. 26, 36 зазначеного Закону за договором банківського рахунку від 19.03.2015 року, оскільки обов'язок повернення банківських вкладів лежить на зазначеному вище Фонді (процесуальний статус якого визначено позивачем як третя особа, що взагалі виключає можливість покладення на нього будь-яких обовязків рішенням суду в даній цивільній справі) за встановленою процедурою.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 46 цього Закону з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.
Оскільки на момент ухвалення рішення у Банку вже введено тимчасову адміністрацію, то таке унеможливлює стягнення коштів у будь-якіий інший спосіб, аніж це передбачено ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Зазначений висновок відповідає вимогам законодавства та правовій позиції Верховного Суду України, викладений ним у Постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2001цс15.
За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі за передчасністю заявлених позовних вимог та невірно обраного способу захисту порушеного права.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.
На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до до Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь , третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів та стягнення коштів відмовити.
Рішення може бути оскаржено у порядку та строки, передбачені ст. 294-296 ЦПК України.

Суддя О.А. Гуденко