У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року, ухвалу апеляційного Запорізької області від 03 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із указаним позовом обґрунтовуючи його неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язання відповідно до укладеного кредитного договору від 04 березня 2013 року б/н, за умовами якого вона отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості.

ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на укладання вказаного договору про що свідчить її заява та підпис разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та банком відповідний договір. Відповідач зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання станом на

31 березня 2015 року у неї утворилась заборгованість, яка складає

35 015 грн 96 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 19 873 грн 82 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом -

12 198 грн 52 коп., заборгованість за пенею та комісією - 800 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1 643 грн 62 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від

13 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк», залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 березня

2016 року задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості в розмірі 35 015 грн 96 коп. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та оскаржуваними судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд виходив з того, що позивачем доведено укладення між сторонами договору про надання кредитного ліміту на платіжну картку, користування відповідачем кредитними коштами, часткову сплату нею передбачених договором платежів, а також розміру заборгованості.

Вимогами ст. 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або стандартних формах, який може бути лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судами встановлено, що ОСОБА_2 висловила свою згоду про укладання кредитного договору саме у вигляді заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг, що підтверджується її підписом, тому посилання скаржника на недотримання вимог закону щодо письмової форми правочину є безпідставними.

Крім того, з заяви, що підписана ОСОБА_2, вбачається, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг та погодилася на вказані умови та згідно з виписки по картковому рахунку користувалась кредитним лімітом шляхом отримання готівки та отримуючи вказані кошти визнавала умови кредитного договору, питання про визнання умов договору недійсними не ставила.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року, ухвалу апеляційного Запорізької області від 03 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович