Справа № 202/1782/16-ц
Провадження № 2/202/1247/2016
31 березня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Мороза В.П.
при секретарі Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договорів, визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,-
Позивачі звернулись до суду із позовом до ТОВ «Кей-Колект», треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договорів, визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.
В свою чергу відповідач не повідомив позивачів про укладання вищевказаною угоди, не ознайомив з її умовами та не надав відповідний пакет документів, який би підтверджував у відповідача наявність повноважень, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність» тощо.
26 травня 2012 року наадресу ОСОБА_7П. надійшло повідомлення від приватного нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 про внесення змін до державного реєстру іпотек.
Таким чином, було зясовано, що окрім договору поруки, між сторонами було укладено договір іпотеки.
Відповідно до зазначеного договору в іпотеку було передано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Гіляровського, 12, однак, зазначене нерухоме майно не є і ніколи не було власністю іпотекодавця.
Будь-яких договорів про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання між позивачами та ТОВ «КЕй Колект» не укладалось і не могло бути укладено, оскільки до 04 березня 2016 року власником домоволодіння №12 по вул..Гіляровського в м.Дніпропетровську був ОСОБА_6, згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Вважають, що дії відповідача є протиправними, такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та в звязку з цим змушені звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги своїх довірителів, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представники відповідачів та треті особи в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись судом за правилами ч.1 ст.75 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, в звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення, у відповідності до положень ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
В свою чергу відповідач не повідомив позивачів про укладання вищевказаною угоди, не ознайомив з її умовами та не надав відповідний пакет документів, який би підтверджував у відповідача наявність повноважень, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».
26 травня 2012 року наадресу ОСОБА_2 надійшло повідомлення від приватного нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 про внесення змін до державного реєстру іпотек.
Таким чином, було зясовано, що окрім договору поруки, між сторонами було укладено договір іпотеки.
Відповідно до зазначеного договору в іпотеку було передано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Гіляровського, 12, однак, зазначене нерухоме майно не є і ніколи не було власністю іпотекодавця, оскільки не було проведено державну реєстрацію права власності договорів про відчуження нерухомого майна на користь ОСОБА_2
Згідно вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Даючи оцінку правовідносинам, які склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Будь-яких договорів про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання між позивачами та ТОВ «КЕй Колект» не укладалось і не могло бути укладено, оскільки до 04 березня 2016 року власником домоволодіння №12 по вул..Гіляровського в м.Дніпропетровську був зареєстрований ОСОБА_6.
Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна (іпотеки) є Закон України «Про іпотеку».
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Відповідно до пункту 4.3 договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно статті 35 Закону України «Про іпотеку», а відповідно до пункту 5.2 цього ж договору, повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя він надсилає рекомендованим листом.
Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третястатті 33 Закону України «Про іпотеку»).
За таких обставин, нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «;Перехідні положення» Закону України від 25.12.2008 №800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.
Аналіз наведених норм, як і Закон України «Про запобігання впливу світової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.
Рішення суду набрало законної сили. Було звернуто до виконання. Опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

При проведенні державної реєстрації було порушено дорущено порушення Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень,затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п.17 вказаного порядку, у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованого рішення суду про заборону вчинення дій, повязаних з державною реєстрацією прав, на це саме майно, державний реєстратор невідкладно встановлює наявність (відсутність) підстав для відмови в зупиненні державної реєстрації прав та за наявності підстав для відмови приймає відповідне рішення.

Відповідно до п.19 Зазначеного вище порядку, державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та / або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав.

Під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав.

Абз.2 п.20 передбачає, що за наявності зареєстрованих речових прав на такий обєкт нерухомого майна, обєкт незавершеного будівництва або обтяжень таких прав у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить такі відомості про речові права на таке майно та їх обтяження, про субєктів цих прав до відповідного відкритого розділу.

Відповідно до п.56 вищезазначеного порядку, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Цим нормативно-правовим актом передбачено, згідно п.57, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

За таких обставин нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 не мав повноважень та жодних правових підстав для прийняття рішення індексний номер 28636199 від 09 березня 2016 року про реєстрацію права власності та вносити запис про реєстрацію права власності №13602688 від 04 березня 2016 року, запис про обтяження №13602738 від 09 березня 2016 року на земельну ділянку площею 0,0327 га, яка знаходиться за адресою: вул.Гіляровського, №12 в м. Дніпропетровську (кадастровий № :01:713:0059) (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ().

За таких обставин нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 не мав повноважень та жодних правових підстав для прийняття рішення індексний номер 28635477 від 09 березня 2016 року про реєстрацію права власності та вносити запис про право власності №13601994 від 04 березня 2016 року, запис про обтяження №13602033 від 09 березня 2016 року на земельну ділянку площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: вул.Гіляровського, №12 в м. Дніпропетровську (кадастровий № :01:713:0058) (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ().

За таких обставин нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 не мав повноважень та жодних правових підстав для прийняття рішення індексний номер 28633342від 09 березня 2016 року про реєстрацію права власності та вносити запис про право власності №13600540 від 04 березня 2016 року, запис про обтяження №13600689 від 09 березня 2016 року на домоволодіння №12 по вул.Гіляровського в м. Дніпропетровську загальною площею 168,8 кв.м., житловою площею 108,5 кв.м. (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ().

Окрім цього, відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України уступка вимоги є однією з підстав заміни сторони у цивільно-правовому зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора. Відступлення права вимоги за своєю правовою природою не є самостійним правочином, оскільки вона залежить від основного юридичного факту, який її породжує. Право вимоги має узгоджуватись за загальними принципами та умовами виконання цивільно-правових зобов'язань. За таких обставин повинна бути незмінність істотних умов та зміст зобов'язання для боржника.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з Положенням Національного банку України № 508 від 16.12.2002 р. термін "цесія" означає поступку вимог або передачу вимоги в зобов'язанні.

Статтею 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, фінансово-економічний стан клієнтів та ін. Приватні особи та організації, які при виконанні своїх функцій або наданні послуг банку безпосередньо чи опосередковано отримали конфіденційну інформацію, зобов'язані не розголошувати цю інформацію і не використовувати її на свою користь чи на користь третіх осіб.

Стаття 62 цього ж Закону містить порядок розкриття банківської таємниці, відповідно до якого інформація, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації; на письмову вимогу суду або за рішенням суду; органам прокуратури, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ та деяким іншим державним органам.

У відповідності до п. 11 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", факторинг віднесено до фінансових послуг, державне регулювання факторингових операцій здійснює Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України. Факторингові операції можуть здійснювати тільки фінансові установи при наявності відповідної ліцензії.

Частина 3 ст. 512 ЦК містить положення, згідно з яким кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. При цьому ст. 1076 Цивільного кодексу України встановлено, що банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам.

Згідно зі статтями 215 і 216 ЦК суди вправі з дотриманням правил підсудності розглядати позови: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності.

Таким чином, укладена між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» угода суперечить як нормам діючого цивільного законодавства, так і умовам кредитного договору, оскільки згідно умов кредитного договору - не передбачено обставин, за яких може бути укладено договір про відступлення права вимоги на користь третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодаця або третьої особи.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) .

У відповідності до положення п.91 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, яка була чинна на час вчинення правочину, договори застави (іпотеки) нерухомого майна (нерухомості) підлягають нотаріальному посвідченню.

У відповідності до п. 96 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, договори про заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, державної реєстрації прав на це майно. При посвідченні іпотечних договорів нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ч.3 ст.13-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Частина 1 ст.13-1 Закону встановлює, що нотаріальний округ це територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Однак, при проведенні реєстрації змін, нотаріус ОСОБА_8 діяла у порушення вимог ч.ч.1, 3 ст.13-1 Закону України «Про нотаріат» (у редакції від 01.10.2008 р.), тобто здійснювала нотаріальну діяльність за межами Обухівського районного нотаріального округу Київської області, до якого цей нотаріус належить, оскільки майно, яке було передано в іпотеку знаходиться на території м.Дніпропетровська.

Будь-яких договорів про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання між позивачами та ТОВ «КЕй Колект» не укладалось і не могло бути укладено, оскільки до 04 березня 2016 року власником домоволодіння №12 по вул..Гіляровського в м.Дніпропетровську був ОСОБА_6.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна (іпотеки), є Закон України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898).

Відповідно до ст. 33 Закону № 898 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 Закону № 898 встановлено, що уразі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому ст. 36 Закону № 898 передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону № 898.

Так, згідно зі ст. 37 Закону № 898 іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Окрім цього, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим, правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові Пленуму №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Із врахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд, при ухваленні рішення вирішує питання про розподіл судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись . 16, 525, 526, 530, 610, 626, 629, 638, 651, 652, 654, 1054-1056-1 ЦК України, ст.ст.3, 4, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договорів, визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним Договір укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 16 вересня 2008 року про надання споживчого кредиту №0, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника відділення №986 ОСОБА_9 та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір іпотеки №0/0/0/З від 16 вересня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 ДМНО 16 вересня 2008 року, реєстровий № 13760, внести зміни в Державний реєстр іпотек, а саме скасувати реєстраційний запис №7918745, контрольна сума 484Д835Б09 про реєстрацію договору іпотеки №0/0/0/З від 16 вересня 2008 року, вчинену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 16 вересня 2008 року, внести зміни в Державний реєстр іпотек, а саме скасувати реєстраційний запис №7918745, контрольна сума 9БДБ255115 про реєстрацію змін в договорі іпотеки №0/0/0/З від 14 травня 2012 року, вчинену приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 14 травня 2012 року.

Визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора індексний номер 28636199 від 09 березня 2016 року про реєстрацію права власності та скасувати запис про реєстрацію права власності №13602688 від 04 березня 2016 року, скасувати запис про обтяження №13602738 від 09 березня 2016 року на земельну ділянку площею 0,0327 га, яка знаходиться за адресою: вул.Гіляровського, №12 в м. Дніпропетровську (кадастровий № :01:713:0059) (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ().

Визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора індексний номер 28635477 від 09 березня 2016 року про реєстрацію права власності та скасувати запис про право власності №13601994 від 04 березня 2016 року, скасувати запис про обтяження №13602033 від 09 березня 2016 року на земельну ділянку площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: вул.Гіляровського, №12 в м. Дніпропетровську (кадастровий № :01:713:0058) (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ().

Визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора індексний номер 28633342від 09 березня 2016 року про реєстрацію права власності та скасувати запис про право власності №13600540 від 04 березня 2016 року, скасувати запис про обтяження №13600689 від 09 березня 2016 року на домоволодіння №12 по вул.Гіляровського в м. Дніпропетровську загальною площею 168,8 кв.м., житловою площею 108,5 кв.м. (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ().

Здійснити реєстрацію права власності на домоволодіння № 12 по вул.Гіляровського в місті Дніпропетровську загальною площею 168,8 кв.м., житловою площею 108,5 кв.м., земельні ділянки( кадастровий № :01:713:0058, кадастровий № :01:713:0059), розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул..Гіляровського, 12 за ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 13751 та на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 16 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 13742.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ КОЛЕКТсудовий збір на користь держави 3 307, 2 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П.Мороз