1Справа № 335/193/16-ц 2/335/630/2016
23 березня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соболєвої І.П., при секретарі Школяр К.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати, вихідної допомоги та моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати, вихідної допомоги та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом № 05/16-04к від 16.04.2004 року, вона була прийнята на роботу в ТОВ «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» на посаду ремонтника площинних споруд учбово-тренувальної бази.
14.12.2015 року звільнена з займаної посади у звязку із скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.
З виданим відповідачем розрахунковим листом за грудень 2015 року заборгованість по заробітній платі на час звільнення складає 8 964 грн. 05 коп., з врахуванням суми вихідної допомоги.
ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача з вимогою провести розрахунок по заробітній платі, але до теперішнього часу сума боргу по заробітній платі відповідачем не погашена, у звязку з чим вимушена звернутися із позовом до суду.
Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі на час звільнення в сумі 8 964 грн. 05 коп., з врахуванням суми вихідної допомоги в розмірі 2 152 грн. 63 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.12.2015 року по день звернення до суду, тобто до 12.01.2016 року в розмірі 2 152 грн. 63 коп. та моральну шкоду, яку вона оцінює у сумі 5 000 грн. 00 коп.
В судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача ТОВ «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» в судове засідання не зявився за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно.
Згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.
Суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 224 ЦПК України, за відсутності представника відповідача.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до висновку позов задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ч. 1 ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці».
Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Частиною 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року N 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як вбачається з ст. 6 Конвенція про захист заробітної плати N 95, ратифікованої Президією Верховної Ради Української РСР від 30.06.1961 року, роботодавцеві забороняється обмежувати будь-яким способом свободу працівника розпоряджатися своєю заробітною платою на власний розсуд.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.04.2004 року по 14.12.2015 року працювала у Товариства з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург Запоріжжя» на посаді ремонтника площинних споруд учбово-тренувальної бази ( наказ № 05/16-04к від 16.04.2004 року).
Наказом № 01/14-12-ЛС від 14.12.2015 року, позивача звільнено з займаної посади у звязку із скороченням штату працівників, згідно з п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, про що свідчіть запис у трудовій книжці серії АВ № 042865.
Відповідно до розрахункового листка по заробітній платі вбачається, що борг за підприємством перед позивачем за грудень 2015 року становить 8 964 грн. 05 коп., з яких 2 152 грн. 63 коп. вихідна допомога.
На момент розгляду справи у суді відповідач заборгованість ОСОБА_1 по заробітній платі, в тому числі вихідну допомогу не виплатив, що порушує конституційне право позивача на своєчасне отримання винагороди за працю, а тому вказані вимоги є законні та підлягають до задоволення.
Згідно ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п. п. 2, 3, 5, 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.
Оскільки відповідачем не виплачена позивачу заборгованість по заробітній платі, яка становить 8 964 грн. 05 коп., то на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто і середній заробіток за весь час затримки, який виник за період з 14.12.2015 року по час звернення її до суду станом на 12.01.2016 року у сумі 2 152 грн. 63 коп.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів. Заперечень проти позову відповідач суду не надав.
Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно ч. 1 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Суд дійшов до висновку, що невиплатою заробітної плати позивачу завдано моральну шкоду у вигляді фізичних та моральних страждань.
Враховуючи характер і ступінь завданої моральної шкоди, тривалість страждань та істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, що в свою чергу призвело до додаткових зусиль для організації свого життя, керуючись засадам розумності, виваженості і справедливості, збалансованості інтересів сторін, суд вважає можливим і необхідним вимогу ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнити в обсязі заявлених вимог у сумі 5000 гривень.
Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 8 964 грн. 05 коп., з врахуванням суми вихідної допомоги в розмірі 2 152 грн. 63 коп., середнього заробітку за весь час затримки, за період з 14.12.2015 року по 12.01.2016 року в розмірі 2 152 грн. 63 коп. та моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, що разом складає 18 269,31 гривень.
Позов з яким звернулась позивач до суду містить дві вимоги майнового та немайнового характеру, а тому має бути сплачений відповідним судовим збором, що становить по 551 грн. 20 коп., за кожну вимогу.
Статтею 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Отже, з ТОВ «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1 102 грн. 40 коп.
Крім того, згідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині присудження працівникові заробітної плати за один місяць з метою забезпечення інтересів працівника.
Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-58, 60, 88, 197, 212, 213, 224-226, 367 ЦПК України, ст. ст. 47, 94, 115-117, 233, 237-1 Кодексу законів про працю України України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 6 Конвенції про захист заробітної плати N 95, суд,
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати, вихідної допомоги та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 8 964 (вісім тисяч девятсот шістдесят чотири) гривень 05 копійок, з врахуванням суми вихідної допомоги в розмірі 2 152 (дві тисячі сто пятдесят дві) гривень 63 копійки, середній заробіток за весь час затримки за період з 14 грудня 2015 року по 12 січня 2016 року в розмірі 2 152 дві тисячі сто пятдесят дві) гривень 63 копійки та моральну шкоду в сумі 5 000 (пяти тисяч) гривень 00 копійок, а всього стягнути 18 269 (вісімнадцять тисяч двісті шістдесят девять) гривень 31 копійку.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» в дохід держави судовий збір в сумі 1 102 (одну тисячу сто дві) гривні 40 копійок.
Рішення в частині стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню, але не більше, ніж за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особа, без участі якої було постановлено рішення, має право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І.П. Соболєва