У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір на суму 34 750 доларів США з кінцевим терміном повернення 25 квітня 2018 року. На забезпечення виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором 25 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, що належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 грудня 2005 року. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 17 січня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 44 824,70 доларів США. У зв'язку з чим, у рахунок погашення зазначеної суми заборгованості просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та виселити з квартири усіх мешканців, які в ній проживають.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2013 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2008 року в сумі 44 824,70 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 17 січня 2013 року складає 358 149 грн 34 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,28 кв. м, житловою площею 27,41 кв. м, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Виселено ОСОБА_6 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі, яка є предметом іпотеки і розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2013 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором № ZPS0GA від 25 квітня 2008 року в загальній сумі 44824 дол. 70 центів США, що еквівалентно 358 149 грн 34 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 34 279 дол. 50 центів США, що еквівалентно 273 893 грн 21 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 2 642 дол. 12 центів США, що еквівалентно 21 110 грн 54 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 162 дол. 25 центів США, що еквівалентно 1 296 грн 38 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 5 576 дол. 52 центів США, що еквівалентно 44 556 грн 39 коп., а також штрафів відповідно до договору: - 31 дол. 29 центів США (фіксована частина), що еквівалентно 250 грн; 2 133 дол. 02 центи США (процентна складова), що еквівалентно 17 042 грн 83 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 44,28 кв.м, житловою площею 27,41 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації визначеною у розмірі 252 500 грн.

В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у позивача виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, переданого в іпотеку, а відповідачі підлягають виселенню зі спірного майна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що боржник належним чином не виконав свої кредитні зобов'язання, у зв'язку із чим в рахунок погашення кредитної заборгованості слід звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу спірного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. При цьому, апеляційним судом було визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 252 500 грн.

В частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення зі спірної квартири усіх зареєстрованих осіб, суд апеляційної інстанції виходив з того, що іпотечне житло було придбано не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою і, у такому випадку, згідно з вимогами ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із указаного житла необхідно надати інше постійне житло, однак таке житло сторонами не зазначено, у зв'язку із чим відповідні позовні вимоги банку задоволенню не підлягають.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справпогоджується із висновками суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення зі спірної квартири усіх зареєстрованих осіб.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу в указаній частині, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у зв'язку із чим оскаржене рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення зі спірної квартири усіх зареєстрованих осіб відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, а підстави для скасування рішення в цій частині відсутні.

Проте, з висновками суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції в цій частині не відповідає з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції встановив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 252 500 грн.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі 6-1205цс15 від 23 грудня 2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 та 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З огляду на указане, визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації є тією обставиною, яка має належним чином бути встановлена судом за наслідками всебічного дослідження доказів і суд має обґрунтувати встановлення ціни продажу іпотечного майна.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Вирішуючи спір в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції у порушення статей 60, 212-214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, належним чином не обґрунтував встановлення початкової ціни ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, у зв'язку із чим оскаржене судове рішення в цій частині не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, справу в цій передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення зі спірної квартири усіх зареєстрованих осіб залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик