ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3881/16-ц
провадження № 2/753/3423/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Комаревцевої Л.В.

за участі секретаря - Драгой В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Федерації легкої атлетики України про визнання недійсним та скасування протоколу,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Федерації легкої атлетики України про визнання недійсним та скасування протоколу.

Позивач простить скасувати протокол № 112 від 20.11.2015 прийнятий в місті Луцьку Федерації легкої атлетики України в частині рішення прийнятого стосовно ОСОБА_3, про дискваліфікацію позивача на чотири роки від участі у спортивних змаганнях, починаючи з 30.09.2015 по 29.09.2019.

Як встановлено судом з пояснень сторін, які надані в судовому засіданні, провадження по справі підлягає закриттю, оскільки за вказаною заявою розглядається спір, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, вивчивши наявні матеріали, суд встановив, що необхідною передумовою для прийняття рішення про відмову чи задоволення вимог заяви, зокрема є розгляд спору позивача, зокрема як члена Федерації легкої атлетики України, з цим спеціальним для неї суб'єктом владних (делегованих) повноважень (саме в контексті спірних правовідносин та саме по відношенню до неї як члена вказаного добровільного об'єднання, на чому позивач фактично сама наполягає згідно з самим змістом вищенаведених позовних вимог), розгляд якого має проводитись за правилами адміністративного судочинства, з урахуванням положень ст.ст.2, 3, 17 КАС України.

Так, ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України встановлено, що: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.3 КАС України: справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З положень ст.16 ЦПК України вбачається, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

З положень ст.15 ЦПК України вбачається, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених прав, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а відповідно до п.1) ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки суду не пов'язані з порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.205 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Федерації легкої атлетики України про визнання недійсним та скасування протоколу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя Комаревцева Л.В.