АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції Червонозаводського району м. Харкова, Господарського суду Харківської області про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції Червонозаводського району м. Харкова, Господарського суду Харківської області про стягнення заробітної плати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто останній.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати з посиланням на те, що вона виконала всі вимоги, вказані в ухвалі судді від 18 грудня 2015 року, суд мав можливість зясувати всі обставини в ході судового розгляду позову.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного:

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не виправила недоліки, зазначені в ухвалі суду про залишення позову буз руху та не надала доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме: нею не зазначено та не надано належних доказів звернення до НВП «Восток» - ТОВ з відповідною вимогою про надання довідки встановленої форми про наявну заборгованість із заробітної плати, а також не конкретизовані позовні вимоги позивача стосовно того, за який період необхідно стягнути невиплачену заробітну плату, з кого саме та конкретно у якій сумі по кожному відповідачу, та стосовно включення нею до заборгованості із заробітної плати оренди квартири.

Судова колегія з висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 119 ЦПК України визначена форма і зміст позовної заяви.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Наявні матеріали справи свідчать, що суд своєю ухвалою від 18 грудня 2015 року залишив позовну заяву без руху та надав позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. ст. 55, 124).

За положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 130 ЦПК України попереднє судове засідання проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи. Якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд: уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову, вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; з'ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин; за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів та виклик свідків, про проведення експертизи, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача, особи, яка надає правову допомогу, або про судові доручення щодо збирання доказів.

Однак на вказані вимоги закону суд першої інстанції належної уваги не звернув.

Із поданої до суду позовної заяви чітко вбачається, що в ній фактично було викладено ті обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги.

Таким чином, вимоги ст. 119 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви виконані.

Вказівки суду щодо ненаданням позивачем належних доказів в обгрунтування позовних вимог, то це питання суд вправі вирішити при проведенні попереднього судового засідання, про що зазначено у п. 6 ст. 130 ЦПК України.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України при проведенні попереднього судового засідання суд вправі встановити сторонам строк для подання доказів, при цьому зобов"язаний з урахуванням положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України сприяти сторонам у витребуванні доказів.

Відповідно до розяснень, що містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при предявленні позову залишити заяву без руху та повернути заявнику.

У звязку з наведеним, судова колегія вважає, що суддя поспішно та безпідставно повернув ОСОБА_1 позовну заяву.

З урахуванням обставин на які позивач посилається, суд не позбавлений можливості розглянути позов по суті та прийняти законне рішення на основі наявних у справі доказів.

За положеннями ст. 312 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Судова колегія вважає, що ухвала судді підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.4 ст. 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 січня 2016 року скасувати.

Справу передати до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили після проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді