Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 323/3078/15 Головуючий у 1 інстанції: Щербань Л.С.
Провадження № 22-ц/778/397/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 29.05.2008р. було укладено кредитний договір № ZPNOGК, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 191 250 грн. на термін до 29.05.2028р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, передбачені кредитним договором. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором. Але відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 23.09.2014р. становить 1 049 495,77 грн. та складається із:

163 366,61 грн. - заборгованості за кредитом; 275 290,15 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 44 406,72 грн. - заборгованісті з комісії за користування кредитом, 516 2118,21 - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 49 964,08 грн. - штраф (процентна складова). Тому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 1 049 495,77 грн. за кредитним договором № ZPNOGК від 29.05.2008 року та судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1 049 495,77 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну

скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 29 травня 2008р. був укладений кредитний договір № ZPNOGК, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 191 250 грн. на термін до 29.05.2028р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, передбачені кредитним договором.

Позивач виконав умови договору, надавши ОСОБА_2 кредит в обумовленій сумі, а позичальник не виконував належним чином обов»язку з погашення кредиту, внаслідок чого станом на 23.09.2014р. у відповідача утворилась заборгованість в сумі 1 049 495,77 грн., яка складається з: 163 366,61 грн. - заборгованості за кредитом; 275 290,15 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 44 406,72 грн. - заборгованості з комісії за користування кредитом, 516 2118,21 - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 49 964,08 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції вважав доведеними викладені банком на його обґрунтування обставини щодо порушення відповідачем умов договору та розміру заборгованості.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на невідповідність цих висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема: безпідставне пред»явлення банком позову, оскільки ним добровільно була передана в рахунок погашення заборгованості іпотечна квартира; неправильне визначення суми заборгованості у зв»язку з неправомірним застосуванням збільшеної процентної ставки та неправильним визначенням тіла кредиту у розмірі, більшому ніж отримана ним сума; безпідставне стягнення штрафів, нарахування яких є необґрунтованим банком; покладення подвійної відповідальності шляхом нарахування одночасно штрафів та пені. Також вказує, що судом не було застосовано строк позовної давності, який пропущено банком та про застосування якого відповідач до ухвалення судового рішення подав відповідну заяву.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія встановила наступне.

Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору № ZPNOGК від 29.05.2008р. банк зобов»язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 29.05.2008р. по 29.05.2028р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 191 250 грн. на наступні цілі: у розмірі 150 000 грн. на придбання нерухомості, у розмірі 4 500 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 1000 грн. - страхування майна, 750 грн. - особисте страхування, а також у розмірі 35 000 грн. - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2 даного договору. Періодом сплати вважається період з 10 по 15 число кожного місяця ( а.с. 8).

Пунктом 8.2 передбачено, що для виконання даного договору банк відкриває позичаль-

нику рахунок 5973 для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту, відсотків, винагороди та інш. платежів. Позичальник доручає банку без додаткових узгоджень перераховувати кредитні кошти: винагороду для надання фінансового інструменту в розмірі 4 500 грн., на оплату страхових платежів у розмірі 1 750 грн. на поточний рахунок страхової компанії 0686.

З»ясовуючи розмір заборгованості за тілом кредиту, слід керуватися вимогами вказаних пунктів 8.1, 8.2 кредитного договору. Так, на придбання нерухомого майна ОСОБА_2 була надана сума кредитних коштів у розмірі 150 000 грн., що підтверджується Додатком № 1 до договору щодо сукупної вартості кредиту, ордером розпорядженням № ZPNOGК про видачу кредитних коштів ( а.с. 9, 12).

Також одночасно з укладенням договору згідно з п. 8.2 цього договору позичальнику було надано суму у розмірі 4 500 грн. по сплаті винагороди за надання фінансового інструменту та на здійснення страхування майна - 1000 грн. і особистого страхування - 750 грн.

Отже, загалом позичена в день укладення договору сума складає 150 000 грн. + 4500 грн. + 1750 грн. = 156 250 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, у якому первісно надана сума кредиту складає саме такий розмір ( а.с. 3).

Згідно з пунктом 2.1.3 договору, протягом дії кредитного договору позичальник зобов»язаний здійснювати щорічне страхування, і тому звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів і доручає банку перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно з укладеними договорами страхування, а у відповідності до п. 2.2.7 у випадку не подання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту з резервного фонду ( а.с. 6).

Тому в подальшому, із зарезервованих банком коштів у розмірі 35 000 грн. та у відповідності до пункту 2.2.7 умов кредитного договору самим банком було здійснено щорічне внесення страхових платежів від імені позичальника щодо його особистого страхування, про що банком надані відповідні меморіальні ордери, за якими на страхування було витрачено банком з резервного фонду 7116,61 грн.

Вказані витрати зі страхування були включені в тіло кредиту, що відповідає положенням кредитного договору, оскільки були здійснені за рахунок кредитних коштів, зарезервованих банком на такі виплати. Тому розмір заборгованості за тілом кредиту збільшився за рахунок цих платежів та складає станом на 23.09.2014р. саме стягнуту судом суму у розмірі 163 366,61 грн.

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 3 332,72 грн. згідно Графіку погашення кредиту, викладеному у Додатку 2 до кредитного договору, для погашення заборгованості, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії ( а.с. 9-11).

Відповідно до вимог пункту 2.3.1 кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон»юктури ринку грошових ресурсів України, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньо завантаженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки ( а.с. 6).

Пунктом 8.1 визначено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами

у розмірі 1,67 % на місяць, що складає 20,4 % річних.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує на неправомірність збільшення процентної ставки в односторонньому порядку без погодження з ним та без укладення додаткової угоди.

З цього приводу колегією встановлено наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом № 661-УІ, який набрав чинності 9 січня 2009р., положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною 2 якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція статті 1056-1 ЦК була чинною до 16 жовтня 2011р.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом № 661-УІ.

З досліджених колегією доказів встановлено, що в грудні 2008р. Банком було прийнято рішення про збільшення процентної ставки у відповідності до п. 2.3.1 договору до 30 % річних з 01.02.2009р., про що позичальнику було надіслано письмове повідомлення.

Отже, рішення про збільшення процентної ставки було прийнято банком до набрання чинності статтею 1056-1 ЦК України, а також у відповідності до положень 2.3.1 договору, якими передбачалось право банку в односторонньому порядку змінити розмір процентної ставки у певних випадках, здійснивши повідомлення про це позичальника. Тому така зміна процентної ставки в цій справі була правомірною.

Таким чином, з 29.05.2008р. по 01.02.2009р. у цьому кредитному договорі діяла процентна ставка у розмірі 20,4 % річних, а з 01.02.2009р. - 30 % річних, та саме за цими ставками нараховувались проценти відповідачу, що відповідає умовам кредитного договору.

З огляду на вказані обставини, як заборгованість по тілу кредиту, так і заборгованість за відсотками визначені банком правильно.

За вимогами пункту 8.4 договору, при порушенні позичальником зобов»язань із погашення кредиту, позичальник зобов»язаний сплатити банку неустойку у вигляді пені у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення.

Зважаючи на те, що позичальник, починаючи з серпня 2008р. став припускатись порушень щодо сплати щомісячних платежів в обумовленій суми, а з жовтня 2008р. взагалі припинив їх сплату, банк з цього періоду почав нараховувати йому пеню у відповідності до п. 8.4 договору на прострочені суми у розмірі 0,15 %. Ці дії банку та надані розрахунки пені також відповідають умовам договору, а заборгованість з пені за весь період прострочення станом на 23.09.2014р. визначена у сумі 516 218,21 грн.

Також, у відповідності до вимог п. 5.3, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов»язується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

За цим пунктом договору банком були нараховані позичальнику штрафи: фіксована частина - 250 грн. та процентна складова - 49 964,08 грн.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на подвійній відповідальності за одне і те ж порушення - затримку здійснення платежів, за якими одночасно нараховано і пеню, і штрафи.

Перевіривши ці доводи колегія вважає їх обґрунтованими у зв»язку з наступним.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється за кожен день прострочення виконання ( частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення.

Умовами договору, а саме пунктом 8.4 договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час пунктом 5.3 договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за таке порушення як затримка здійснення платежів більше, ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевказані обставини та вимоги ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення у вигляді порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому ці доводи апеляційної скарги колегія вважає обґрунтованими та, враховуючи, що пеня починає застосовуватись з першого дня затримки сплати чергового платежу, тобто першою, порівняно зі штрафом, який носить одноразовий характер та нараховується через 30 днів з дня вчинення порушення, колегія вважає за необхідне відмовити у стягнення штрафів як подвійної відповідальності.

Разом з тим, залишаючи застосування пені як відповідальності за порушення строків платежів за договором, колегія вважає, що її розмір значно перевищує суму основної заборгованості. Так, сума основної заборгованості за цим договором станом на 23.09.2014р. складає: 163 336, + 275 290,15 + 44 406,72 = 483 033,48 грн., в той час як пеня становить - 516 218,21 грн. Тому за вимогами ч. 3 статті 551 ЦК України колегія вважає за можливе зменшити розмір пені до суми 480 000 грн., тобто до розміру основної заборгованості.

Таким чином, з урахуванням виключення штрафів з розміру заборгованості та зменшення суми пені сума заборгованості позичальника за цим кредитним договором станом на 23.09.2014р. буде складати: 483 033,48 + 480 000 = 963 063,48 грн.

В апеляційній скарзі зазначається також, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого відповідачем було заявлено клопотання, яке не було прийнято до уваги судом першої інстанції, а також, що правовідносини між сторонами мають бути припиненими, оскільки відповідач передав банку іпотечну квартиру.

Вказані ствердження відповідача також були перевірені апеляційним судом та встановлено такі обставини.

Згідно з пунктом 5.5 договору, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за

даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

У відповідності до п. 8.1.2 кредитного договору, у разі порушення термінів оплати, передбачених в п. 8.1 ( в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту ( залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж позичальник здійснив 24.10.2008р., тому за вимогами вказаного пункту договору строк повернення платежу настав 28.02.2009р., і цих обставин не заперечував представник банку в судовому засіданні апеляційного суду. Саме з цієї дати, на думку апелянта, слід відраховувати п»ятирічний строк позовної давності, який в такому разі сплив - 01.03.2009р., в той час як з позовом до суду банк звернувся 24.11.2014р., тобто, як вважає відповідач, з пропуском строку позовної давності, у зв»язку з чим йому слід було відмовити в позові в повному обсязі.

Проте, відповідачем при цьому не враховано, що позивачем перервано строк позовної давності поданням до суду позову до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за цим же кредитним договором.

З пункту 8.3 договору випливає, що забезпечення виконання зобов»язань за цим кредитним договором є іпотека квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що банк 26.09.2011р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки для погашення заборгованості, що утворилась станом на вересень 2011р. у сумі 446 103,70 грн.

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 лютого 2012р. позов банку задоволено. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № ZPNOGК від 29.05.2008р. в розмірі 446 103,70 грн. на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, банком дійсно було перервано строк позовної давності 26.09.2011р., тому в межі позовної давності у цій справі входить весь період, у якому утворилась заборгованість, про стягнення якої банк ставить питання в цьому позові.

За матеріалами справи відслідковується, що це рішення ані в добровільному, ані в примусовому порядку не виконувалось, що підтвердив представник банку в судовому засіданні апеляційного суду. Не реалізована також квартира і представником Банку, якому ОСОБА_2 видав довіреність на її продаж, строк дії якої на теперішній час скінчився.

За таких обставин, факт існування рішення, яким звернуто стягнуто на іпотечну квартиру в рахунок погашення заборгованості за цим же кредитним договором, яке не виконувалось, не перешкоджає вирішенню питання про стягнення заборгованості за цим же договором, яка продовжує збільшуватись через подальше нарахування відсотків та пені.

З огляду на це, визнання банком факту настання 01.03.2009р. у відповідності до вимог п. 8.1.2 договору строку повернення кредиту зі всіма нарахуваннями не припиняє дії договору, як помилково вважає апелянт, у зв»язку з тим, що тіло кредиту не погашено, а тому банк має право на продовження нарахування відсотків за користування ним, а відтак і на застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді пені. Тобто настання строку повернення кредиту достроково, який фактично не повернуто, не припиняє обов»язку сплатити відсотки за користування ним до повного виконання цього зобов»язання.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія вважає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, у зв»язку з чим у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України

оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру стягнутої заборгованості в бік зменшення за рахунок відмови у стягненні штрафів та зменшення розміру пені.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 24.12.2015 року відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду цієї справи.

Отже, ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги не сплачено судовий збір в сумі 4019 грн., який в такому разі підлягає стягненню судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду апеляційної скарги, на наступні реквізити банківської установи, уповноваженої приймати судовий збір за подачу апеляційних скарг: банк одержувача - ГУДКСУ в Запорізькій області, одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області, код одержувача (код за ЄДРПОУ): 38025409, код банку одержувача (МФО): 813015, рахунок одержувача: 0007, призначення платежу: судовий збір, код суду 02891457, п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої заборгованості та скасувати в частині штрафів.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний № НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( р/р 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором № ZPNOGК від 29.05.2008р. за тілом кредиту - 163 366 ( сто шістдесят три тисячі триста шістдесят шість) гривень 61 коп., за відсотками - 275 290 ( двісті сімдесят п»ять тисяч двісті дев»яносто ) гривень 15 коп., по комісії - 44 406 ( сорок чотири тисячі чотириста шість ) гривень 72 коп., по пені - 480 000 (чотириста вісімдесят тисяч) гривень, а всього - 963 063 ( дев»ятсот шістдесят три тисячі шістдесят три) гривні 48 коп.

В позовних вимогах щодо стягнення штрафів відмовити.

В іншій частині (судовий збір) рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги, сплату якого було відстрочено до розгляду справи апеляційним судом, у сумі 4 019 ( чотири тисячі дев»ятнадцять) гривень 40 коп. в дохід держави на наступні реквізити банківської установи, уповноваженої приймати судовий збір за подачу апеляційних скарг: банк одержувача: ГУДКСУ в Запорізькій області, одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області, код одержувача (код за ЄДРПОУ): 38025409, код банку одержувача (МФО): 813015, рахунок одержувача: 0007, призначення платежу: судовий збір, код суду 02891457, п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: