УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Дьоміної О.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтердін Інтернешинал Рілокейшн Україна» про стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_3, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 21 березня 2002 року між ним та державним підприємством «Інтердін Інтернешенел Муверс Україна» (далі - ДП «Інтердін Інтернешенел Муверс Україна») укладено договір зберігання особистих речей, згідно у умовами якого останнє прийняло на зберігання від позивача його особисті цінні речі, ікони та антикваріат.

У 2008 році ДП «Інтердін Інтернешенел Муверс Україна» визнано банкрутом, у зв'язку із чим цінні речі, передані ОСОБА_3 за договором від 21 березня 2002 року, прийняло на зберігання товариство з обмеженою відповідальністю «Інтердін Інтернешинал Рілокейшн Україна» (далі - ТОВ «Інтердін Інтернешинал Рілокейшн Україна»).

Після відвідування складу, на якому зберігались цінні речі, позивачем виявлено нестачу одинадцяти ящиків з переданими на зберігання цінними речами та часткове пошкодження інших цінних речей, що залишились.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача завдані збитки у розмірі 124 180 дол. США, понесені судові витрати у розмірі 6 642,97 євро, витрати пов'язані з переїздом, проживанням у м. Києві, у розмірі 1 982, євро, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 21 березня 2002 року між ОСОБА_3 та ДП «Інтердін Інтернешенел Муверс Україна» укладено договір зберігання особистих речей, згідно з яким останнє прийняло на зберігання від позивача його особисті цінні речі, ікони та антикваріат.

У 2008 році ДП «Інтердін Інтернешенел Муверс Україна» визнано банкрутом.

ТОВ «Інтердін Інтернешинал Рілокейшн Україна», не повідомивши позивача про банкрутство ДП «Інтердін Інтернешенел Муверс Україна», фактично прийняло на зберігання особисті речі ОСОБА_3, продовжувало надсилати йому рахунки на сплату послуг за зберігання речей за договором, які останній вчасно сплачував.

25 липня 2013 року під час відвідування складу позивачем виявлено нестачу та пошкодження цінних речей, переданих ним на зберігання за договором від 21 березня 2002 року, про що складено відповідний акт.

13 серпня 2013 року ОСОБА_3 направив на адресу відповідача претензію на відшкодування збитків у строк до 02 вересня 2013 року у зв'язку із зникненням та пошкодженням частини цінних речей, які він передав на зберігання за договором від 21 березня 2002 року у розмірі 123 350 дол. США та 4 930 дол. США.

Судами встановлено, що позивачем було застраховано передані ним на зберігання за договором від 21 березня 2002 року особисті речі на суму 40 000 євро, у зв'язку із чим страхова компанія запропонувала йому відшкодувати вартість заявлених ним як відсутні 11 коробок, в яких зберігалось майно, що становить 28 % від загальної страхової суми у розмірі 11 200 євро, однак позивач відмовився від отримання такого страхового відшкодування.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За клопотанням позивача ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року у справі було призначено судову мистецтвознавчу експертизу, однак судовий експерт повідомив про неможливість надання висновку, оскільки неможливо встановити ринкову вартість кожної речі, визначеної у переліку, переданої на зберігання за договором від 21 березня 2002 року з фото додатками, вартість пошкоджених за час зберігання речей у їх первісному стані без урахування пошкоджень кожної речі та з урахуванням зміни первісного стану кожної речі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановив фактичні обставини справи, визначив характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягала застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження суми завданих збитків, кількості та ідентифікації пошкоджених, зіпсованих та знищених цінних речей, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судові рішення у справі ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовані, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 333, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П.Дербенцева

О.О. Дьоміна

Д.О. Остапчук