АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/153/16 Справа № 199/2032/13 Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л.Г. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 04 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, згідно якого банк надав останньому, на умовах визначених в договорі, споживчий кредит в розмірі 14.895 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 03 вересня 2014 року.

Зазначали, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 04 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір поруки №0/П.

Вказували, що 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір факторингу №05/12, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 04 вересня 2007 року, та ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло право кредитора до ОСОБА_2, як боржника, та ОСОБА_3, як поручителя.

Посилаючись на те, що всупереч умовам договору про надання кредиту та договору поруки відповідачі у повному обсязі не виконують свої зобов'язання по поверненню кредиту, не здійснюють чергові погашення, чим порушують взяті на себе зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору та договором поруки, внаслідок чого станом на 14 травня 2012 року утворилась заборгованість в розмірі 17.902 долари США 05 центів, що еквівалента 157.574 грн. 64 коп., та яка складається з наступного: 11.401 долар США 67 центів - заборгованість по тілу кредиту; 6.500 доларів США 38 центів - заборгованість по відсоткам, яку просили стягнути з відповідачів солідарно.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Кредкс Фінанс» задоволені.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2015 року визначені складові заборгованості, яка підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 04 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, згідно якого банк надав останньому, на умовах визначених в договорі, кредит в розмірі 14.895 доларів США.

До кредитного договору №0 було укладено ряд додаткових угод.

Банк виконав умови кредитного договору у повному обсязі надавши кредитні кошти.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №0 між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №0/П від 04 вересня 2007 року.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір факторингу №05/12, згідно з умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 04 вересня 2007 року, у зв'язку з чим ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло право кредитора до ОСОБА_2, як боржника, та ОСОБА_3, як поручителя.

Відповідачі порушили умови кредитного договору та договору поруки, у зв'язку з чим станом на 14 травня 2012 року утворилась заборгованість в розмірі 17.902 долари США 05 центів, що еквівалентно 157.574 грн.64 коп., яка складається з наступного: 11.401 долар США 67 центів - заборгованість по тілу кредиту; 6.500 доларів США 38 центів - заборгованість по відсоткам.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що вони доведені та обґрунтовані у заявленому розмірі.

Однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що зазначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

З спірних договорів кредиту та поруки вбачається, що вони були укладені за волевиявленням обох сторін, про що свідчать особисті підписи відповідачів на кожній сторінці цих договорів.

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Оскільки позичальник ОСОБА_4 виконував свої зобов'язання за кредитним договором не належним чином, у кредитора виникло право пред'явлення вимоги до відповідачів про дострокове повернення коштів за вищевказаним кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2011 року банком на адресу боржника ОСОБА_5 було направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором №0 від 04 вересня 2007 року, сплати процентів та інших платежів у розмірі 15.911 доларів США 67 центів (а.с.27).

Також, 08 вересня 2011 року банком на адресу поручителя ОСОБА_3 було направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором №0 від 04 вересня 2007 року, сплати процентів та інших платежів (а.с.28).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-990цс15 від 27 січня 2016 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, враховуючи, що 08 вересня 2011 року банком на адресу поручителя ОСОБА_3 було направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором №0 від 04 вересня 2007 року, сплати процентів та інших платежів, а згідно штемпелю вхідної кореспонденції ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулося до суду з вищевказаними позовними вимогами - 18 лютого 2013, тобто після спливу шести місяців від дати направлення поручителю повідомлення-вимоги, порука є припиненою, тому у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_6 повинно бути відмовлено.

Що стосується позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін.

Нормами ст.1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до ст.ст.536,1054, ч.1 ст.1055 ЦК України, необхідною істотною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, щодо якої сторони повинні дійти згоди у письмовій формі.

Зміна договору вчиняється у такій самій формі, що і договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст.654 ЦК України).

Стаття 643 ЦК України визначає момент укладення договору за пропозицією, в якій вказано строк для відповіді. Такий договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Як визначено в рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року в справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч.1 ст.634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

А відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України по справі №6-144цс12 від 19 грудня 2012 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, передбачено, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року N661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року.

З спірного кредитного договору вбачається, що за користування кредитними коштами протягом перших тридцяти днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,50% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до вимог договору, застосовується розмір процентної ставки діючий за цим договором в попередньому місяці (п.1.3.1.).

Також сторони підписаним договором погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п.5.2 договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку, а саме: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа (роз.5).

Тобто, банк має право підвищувати процентну ставку лише у разі належного письмово повідомлення позичальника.

Матеріали справи не містять жодного повідомлення відповідачів про збільшення процентної ставки.

У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року №12 роз'яснено, що посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, чи на невідповідність висновків суду обставинам справи підлягає перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не дав оцінки або дав неправильну оцінку.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а позивачу неодноразово надсилалися листи та ухвали про витребування доказів по даній справі (а.с.142,152-153,154,167-168,169,186), з метою встановлення суми заборгованості, її складових, зокрема відсоткової ставки, за якою вона була нарахована.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України розумний строк визначається у кожній конкретній справі з урахуванням справедливого і своєчасного її розгляду, складністю справи; поведінкою заявника; процесуальними діями суду, але не більше строку, визначеного частиною першою статті 157 ЦПК.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з 20 жовтня 2015 року, протягом цього часу позивач не виконував ухвали про надання доказів, надавши розрахунок лише 23 березня 2016 року, тобто створив тяганину при розгляді справи та порушив право сторін на своєчасний розгляд справи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Згідно ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надавши деталізований розрахунок заборгованості по кредитному договору доводи апеляційної скарги не спростував, а навпаки підтвердив, що сума заборгованості розраховувалась за збільшеною процентною ставкою (а.с.189-205).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач ТОВ «Кредекс Фінанс» не позбавлений можливості, здійснивши розрахунок за встановленою кредитним договором процентною ставкою, звернутися до суду з позовом.

Таким чином, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.303 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ТОВ «Кредекс Фінанс».

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.