Справа 303/2291/16-ц
Номер рядка статистичного звіту-6
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

13 квітня 2016 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Заболотний А.М., розглянувши заяву заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1,-

в с т а н о в и в:

Заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону звернувся до суду в інтересах Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за надані житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги мотивує тим, що 01.01.2010 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачево та ОСОБА_1 був укладений договір найму згідно якого наймач зобовязаний здійснювати оплату за користування приміщенням та проводити компенсацію витрат на комунальні послуги. Однак ОСОБА_1 не проводить оплату за надані послуги, в результаті чого станом на 22.03.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 1435,01 грн.

Оскільки основною особливістю наказного провадження є безспірність вимог заявника, то питанню надання відповідних доказів у підтвердження вимог за заявою про видачу судового наказу уділяється особлива увага, враховуючи те, що докази повинні бути належними та допустимими та мають підтверджувати не тільки факт настання права вимоги стягувача, а й розмір обовязків боржника, а також те, що за нормами процесуального закону відсутня необхідність їх публічного дослідження та аналізу, оскільки процес доказування для заявника закінчується прийняттям заяви про видачу судового наказу, то при вирішенні питання про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг зясуванню належить не тільки розмір безпосередньо заборгованості, але й підстави для її нарахування (зокрема, наявність договору з надання таких послуг тощо).

Крім того, згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З розрахунку, наданого Квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачево, вбачається, що заборгованість розрахована включно з 01.04.2011 року по 22.03.2016 року та становить 1435,01 грн. В той же час, заява про видачу судового наказу надійшла до суду 12.04.2016 року.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто з цього слідує, що у разі розгляду питання про стягнення заборгованості в порядку наказного провадження, більш ніж за три роки, боржник позбавляється можливості застосування наслідків спливу строку позовної давності, що в свою чергу порушує його законне право.

Згідно з п. 9 ППВСУ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), що є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

З огляду на вказане, з заяви та доданих документів вбачається спір про право, що згідно п. 2 ч. 3 ст.100 ЦПК України є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Одночасно заявнику слід розяснити, що відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України відмова в прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник в цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

Керуючись ст.ст. 100-101, 209 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в :

Відмовити заступнику військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Розяснити стягувачеві, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою завою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга через Мукачівський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя А.М.Заболотний