АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4726/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Виниченко Л.М.
У Х В А Л А

19 лютого 2016 року суддя Апеляційного суду м. Києва Рубан С.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» ВербенкаВіталія Анатолійовича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в частині заявлених вимог про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія АльмагестГруп» грошових коштів в якості здійснення регламентної виплати із централізованих фондів в розмірі 29 316 грн. 08 коп. та стягнення судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повернуто позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись з ухвалами суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» Вербенко ВіталійАнатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року.

Апеляційна скарга не відповідає вимогам ст.ст. 295, 297 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 295 ЦПК України в апеляційній скарзі має бути зазначено рішення або ухвала, що оскаржуються.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги та, зокрема, її прохальної частини, скаржник просить суд скасувати дві ухвали суду першої інстанції, тоді як процесуальний закон не передбачає можливості апеляційного оскарження декількох ухвал суду в одній апеляційній скарзі.

Ухвалою від 13.01.2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в частині заявлених вимог про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» грошових коштів в якості здійснення регламентної виплати із централізованих фондів в розмірі 29 316 грн. 08 коп. та стягнення судового збору, а іншою ухвалою від 13.01.2015 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повернуто позивачу для подання до належного суду.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що оскаржується ухвала суду від 13 січня 2016 року.

В той час, як в прохальній частині апеляційної скарги скаржник просить: «Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва прийняту по цивільній справі №755/434/16-п від 13 січня 2016 року, якою прийнято рішення в частині заявлених позовних вимог до відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України, відмовити у відкритті провадження у справі - скасувати, а справу направити для розгляду у суді;

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва прийняту по цивільній справі №755/434/16-п від 13 січня 2016 року, якою прийнято рішення в частині заявлених позовних вимог до відповідача - гр. ОСОБА_3, повернути позовну заяву позивачу для подання її до належного суду - скасувати, а справу направити для розгляду у суді».

Тобто, оскаржується два різних процесуальних документа, по кожному з яких має бути подана апеляційна скарга, та по кожній апеляційній скарзі має бути сплачено судовий збір.

Таким чином, подана апеляційна скарга не відповідає вимогам статті 295 ЦПК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за подання апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 1339 грн. 80 коп.

Однак, відповідно до підпункту 9 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» сума, що підлягає сплаті, становить 1378 грн. 00 коп., оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень.

Таким чином, скаржнику необхідно здійснити доплату судового збору у розмірі 38 грн. 20 коп.

Крім цього, суд зазначає, що в разі подання другої апеляційної скарги на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року відповідно до підпункту 9 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» скаржнику необхідно буде сплатити судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. на такий розрахунковий рахунок:

Отримувач коштів УДКС у Солом'янському районі

Код отримувача ( код за ЄДРПОУ) 38050812

Рахунок отримувача 0010

Банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві

Код банку отримувача(МФО) 820019

Код ЕДРПОУ суду 02894757

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами).

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути доказом сплати судового збору.

Тобто, скаржнику слід надати оригінал квитанції про сплату вказаних коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 ЦПК України, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення ст. 121 ЦПК України.

Положенням ст. 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Оскільки вказані обставини перешкоджають розгляду справи в апеляційній інстанції, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Керуючись ст. 121, 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» Вербенка Віталія Анатолійовича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року - залишити без руху.

Надати строк для усунення виявлених в ній недоліків - протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Роз'яснити, що в разі не усунення у визначений судом термін недоліків апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута.

Суддя Рубан С.М.