У Х В А Л А

Справа № 2-191/11

Номер провадження 6/184/8/16

14.04.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Томаш В.І., при секретарі Михайловій Т.В., розглянувши в м. Покров заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача за виконавчим листом №2-191/11 по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором» та зустрічні позовні заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» «про визнання договору недійсним» і ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» «про визнання припиненим договору поруки від 29.05.2008 року, визнання недійсною додаткової угоди від 10.02.2009 року №1 до договору поруки», -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2016 року представник заявника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся до Орджонікідзевського міського суду з заявою про заміну стягувача за виконавчим листом №2-191/11 по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором» та зустрічні позовні заяви ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» «про визнання договору недійсним» і ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» «про визнання припиненим договору поруки від 29.05.2008 року, визнання недійсною додаткової угоди від 10.02.2009 року №1 до договору поруки».

Представник заявника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в судове засідання не зявився, але надав клопотання про розгляд заяви без участі їхнього представника, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи в її відсутність, а також надала суду письмове заперечення, в якому просить відмовити в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача за виконавчим листом. ОСОБА_2 в судове засіданні не зявилася, про день та час розгляду заяви була повідомлена належним чином.

Неявка сторін відповідно до ст.378 ЦПК України не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши заяву та матеріали справи, прийшов до висновку, що заява про заміну стягувача за виконавчим листом №2-191/11 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу №18, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 29.05.2008 року укладеним між AT «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до TOB «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником. Виходячи із цих норм, зокрема п. 1,2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою зміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин на думку заявника звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям право попередника після постановлення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

З доводами заявника, викладених в заяві, суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, не підтверджені належними та достатніми доказами, не відповідають вимогам Цивільного та Цивільного процесуального законодавства України і спростовуються стабільними письмовими поясненнями представника боржника, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду по справі 2-191/11 задоволено позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 29.05.2008 в сумі 2481841,26 грн. та судових витрат у розмірі 1820 грн.. На виконання цього рішення Орджонікідзевським міським судом 13.10.2011 року було видано відповідні виконавчі листи. За вказаними виконавчими листами відділом державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції були відкриті виконавчі провадження: № 34294088 - відносно ОСОБА_1, № 34295579 - відносно ОСОБА_2.

Виконання цього кредитного договору було забезпечено іпотекою: вбудоване нежитлове приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр-т Трубників, будинок №31 приміщення №1. В ході проведення примусовання виконавчих документів, шляхом реалізації на прилюдних торгах нерухомого майна боржника (предмета іпотеки), заборгованість частково погашена сумою в розмірі 643284,54 грн.. Залишок боргу за виконавчими документами складає 1840376,72 грн. Встановлено також відсутність іншого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Тому, 31.10.2013 року державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Отже, останнім днем строку для повторного пред'явлення виконавчих документів до виконання стягувачем є 31.10.2014 року. За повідомленням відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції, вказані виконавчі документи на виконання повторно не надходили. Відповідно, банк втратив право на стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Разом з тим, 20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» укладено договір факторингу № 18, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 29.05.2008 нібито перейшло до TOB «ФК «Довіра та Гарантія».

Згідно зі ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 2 ст. 1081 Цивільного кодексу України, грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Клієнту (банку) на момент укладення Договору факторингу № 18 було достовірно відомо, що строк повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання ним пропущено.

Крім того, ст. 1082 Цивільного кодексу України, на боржника покладено обов'язок здійснити платіж Фактору лише за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

За умовами Договору факторингу № 18 від 20.04.2015 (п. 4.3) обов'язок повідомлення кожного боржника, а також Поручителів, було покладено на Фактора, тобто на TOB «ФК «Довіра та Гарантія». Однак, до заяви про заміну стягувача за виконавчим листом не додано жодних документів та доказів, які б свідчили про повідомлення Боржника і Поручителя про зміну кредитора у зобов'язанні і укладення договору факторингу.

Крім того, ні з заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ні з Реєстру боржників до Договору факторингу не вбачається право вимоги якої саме суми відступлено. Реєстр боржників містить декілька сум, як-то загальна сума заборгованості в валюті кредиту, її гривневий еквівалент, суми основного боргу, нарахованих процентів і таке інше, хоча рішенням Орджонікідзевського міського суду по справі 2-191/11 вже встановлено заборгованість за кредитним договором у розмірі 2481841,26 грн. і частково ця сума погашена в примусовому порядку шляхом реалізації заставленого майна і залишок заборгованості складає 1840376,72 грн.

Всупереч п. 2.2. Договору факторингу № 18 від 20.04.2015, Реєстр боржників підписаний лише однією стороною - Фактором, і не містить підпису Клієнта (банку).

Отже, поданням заяви про заміну сторони виконавчого провадження, заявник лише намагається штучно відновити строк для пред'явлення виконавчих документів до примусового виконання, при цьому не підтвердивши належним чином свого права на грошову вимогу до Боржника та Поручителя.

На теперішній час Заявник не може бути стороною виконавчого провадження, оскільки строк для пред'явлення виконавчого документа минув.

Слід звернути увагу на слідуючи вимоги діючого законодавства України.

Згідно із приписами ЗУ "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник; стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ; боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ "Про виконавче провадження" процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні, тобто заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою можливе у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником.

Разом з тим, ст. 378 ЦПК України передбачено можливість заміни сторони у виконавчому провадженні лише в одному випадку - у разі правонаступництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України та ч. 5 ст. 8 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї зі сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Отже, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

З аналізу вказаних норм випливає, що законодавець не ототожнює поняття заміни кредитора у разі "правонаступництва" та у разі "передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)".

Виходячи із цих норм, зокрема, п. 1,2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ "Про виконавче провадження", ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

При цьому слід звернути увагу на ту обставину, що як на час укладення договору факторингу 20 квітня 2015 року, так і на час подання заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача 22 березня 2016 року по виконавчому провадженню за заявою стягувача ПАТ "УкрСиббанк" жодні виконавчі дії не проводились, оскільки 31 жовтня 2013 року відповідно до ст.. 47, 50 закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто виконавчого провадження не даний час не має. При цьому в ході розгляду справи до заяви про заміну сторони виконавчого провадження заявником не надано жодних належних доказів про те, що чи є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» стороною виконавчого провадження.

За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача за виконавчим листом №2-191/11.

Керуючись ст.ст. 512, 1077, 1081, 1082 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження», ст.. 378 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача за виконавчим листом №2-191/11 по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором» та зустрічні позовні заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» «про визнання договору недійсним» і ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» «про визнання припиненим договору поруки від 29.05.2008 року, визнання недійсною додаткової угоди від 10.02.2009 року №1 до договору поруки».

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_4