Справа № 463/5150/15 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/2529/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського міського голови, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третьої особи ОСОБА_4, про визнання недійсним та скасування розпорядження,-

встановила:

В жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Львівського міського голови, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третьої особи ОСОБА_4, про визнання недійсним та скасування розпорядження.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2015 року провадження у даній справі відкрито. Справу призначено до розгляду.

24.11.2015 року позивач ОСОБА_2 подала в суд заяву про забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру № 55 на вул. Корольова, 10 у м. Львові, що належить ОСОБА_4 на праві власності.

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (м. Львів, вул. Корольова, 10/55, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Львівського міського голови (м. Львів, пл. Ринок, 1), Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради (м. Львів, вул. К. Левицького, 67), з участю третьої особи ОСОБА_4 (м. Львів, вул. Корольова, 10/55, ідентифікаційний код НОМЕР_2) про визнання недійсним та скасування розпорядження задоволено.

В порядку забезпечення позовних вимог накладено арешт на квартиру № 55 на вул. Корольова, 10 у м. Львові, що належить ОСОБА_4 на праві власності до розгляду справи по суті.

Копію ухвали для виконання направлено в Личаківський ВДВС ЛМУЮ, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».

Ухвалу звернуто до негайного виконання.

Ухвалу суду оскаржив третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4,вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач у справі подала завідомо безпідставний позов, а тому заходи забезпечення позову з цих підстав накладено необґрунтовано.

Звертає увагу на те, що на момент приватизації спірної квартири, вересень 1997 року, позивач в такій не проживала.

Висновки суду про те, що він як власник спірної квартири може її відчужити, не відповідають дійсності, наведене також підтверджується тим, що договір дарування квартири батьку ОСОБА_5 апеляційним судом визнано недійсним з тих підстав, що такий порушує права спільної сторін неповнолітньої доньки, такі обставини на думку апелянта виключають необхідність накладення арешту.

Покликається також на те, що накладення арешту можливе лише на майно, яке належить відповідачу, а не третій особі, що порушує його права.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 рокускасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника на підтримання доводів скарги, а також пояснення третьої особи на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік видів забезпечення позову, передбачених ст. 152 ЦПК України, не є вичерпний, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено, що в провадженні Личаківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Львівського міського голови, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третьої особи ОСОБА_4, про визнання недійсним та скасування розпорядження.

Вимоги позову зводяться до того, що на думку позивача у 1997 році, приватизувавши квартиру по вул. Корольова, 10/55 в м. Львові, на підставі розпорядження ЛРА ЛМР від 17.09.1997р. № 974 «Про передачу житла у власність громадян» та розпорядження міського голови від 22.09.1997р. № 603 «Про затвердження розпорядження голови Личаківської районної адміністрації від 17.09.1997 р. № 974 «Про передачу житла у власність громадян», ОСОБА_4 порушив її права, як дружини, яка також мала право на приватизацію такої, оскільки проживала в ній.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на квартиру № 55 на вул. Корольова, 10 у м. Львові, що належить ОСОБА_4 на праві власності до розгляду справи по суті, суд першої інстанції врахував та правильно виходив з пердмету позовних вимог, а також врахував те, що третя особа як власник квартири, відносно якої триває спір, вправі відчужити її, що в подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки арешт накладено виключно на спірне майно. Із змісту позовної заяви вбачається, що право на спірне майно, яке ОСОБА_4 отримано в порядку приватизації, не визнається позивачем, оскільки ОСОБА_2 оскаржила відповідні акти, на підставі яких ОСОБА_4 отримав правовстановлюючі документи.

Вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, відповідає позовним вимогам, такі заходи є допустимими та співмірними із заявленими позивачем позовними вимогами, відсутнє співпадіння обраного виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Позовна заява містить достатньо мотивів, за яких на стадії провадження у справі до судового розгляду суд мав підстави для висновку про наявність між сторонами спору, а тому доводи апеляційної скарги про недостатню оцінку доказів наданих позивачем щодо їх належності та достатності при вирішенні питання забезпечення позову, не узгоджується з вимогами ЦПК України.

Постановлення ухвали про забезпечення позову суддею без повідомлення сторін, відповідає вимогам ч. 1 ст. 153 ЦПК України, за змістом якої заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, з'ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, судова колегія приходить висновку про те, що заява про забезпечення позову є підставною та відповідає вимогам закону.

Відтак, колегія суддів приходить висновку, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам ст.ст. 151 153 ЦПК України та розясненням, викладеним у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Колегія суддів також звертає увагу, що такий вид забезпечення позову не позбавляє власника ОСОБА_4 повноцінно здійснювати свою діяльність та повноваження (володіти, користуватись) стосовно забезпеченого майна, а встановлені судом заходи стосуються лише в частині розпорядження таким.

На основі викладеного колегія суддів приходить висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з дотриманням вимог норм процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а фактично є запереченнями та відношенням третьої особи ОСОБА_4 до заявлених позовних вимог, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_6