Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із зазначеним вище позовом,у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 844 642 грн 55 коп.

Вимоги обґрунтовані тим, що 11 травня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 167 тис. доларів США зтерміном повернення до 11 травня 2017 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_4 укладений договір поруки від 11 травня 2007 року, відповідно до якого останній поручився за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

На порушення умов договору позичальник зобов'язання за вказаним договором не виконала, станом на 03 вересня 2014 року утворилася заборгованість 9 844 642 грн 55 коп., що складається із 1 846 584 грн 18 коп. - залишок заборгованості за кредитом, 270 543 грн 23 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7 727 515 грн 13 коп. - штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язань.

12 листопада 2010 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю за кредитним договором від 11 травня 2007 року, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів за кредитним договором та договором поруки.

Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року позов ТОП «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 11 травня 2007 року, що складається із 1 846 584 грн 18 коп. - залишку заборгованості за кредитом, 270 543 грн 23 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 772 751грн 51 коп. - штрафних санкцій, всього 2 889 878 грн 92 коп. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати з оплати судового збору в розмірі 3 564 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору від 11 травня 2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 167 тис. доларів США.

На забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 11 травня 2007 року, відповідно до якого останній прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 всіх боргових зобов'язань перед ЗАТ «ОТП Банк» за кредитним договором.

12 листопада 2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю за кредитним договором від 11 травня 2007 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 03 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 9 844 642 грн 55 коп., що складається із 1 846 584 грн 18 коп. - залишок заборгованості за кредитом, 270 543 грн 23 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7 727 515 грн 13 коп. - штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього та поручителя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, апеляційний суд зазначив, що відповідачка не була письмово повідомлена про заміну кредитора, а отже позивач не набув права стягнення за кредитним договором, що банк безпідставно збільшив процентну ставку, пеня визначена у валюті та без річного обмеження, договір передбачає крім штрафу додатковий штраф, проте не надано розрахунку заборгованості, підтвердженого первинними бухгалтерськими документами, при укладанні договору було порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно структури кредиту та умов договору, тому має місце нечесна підприємницька діяльність з боку позивача, а договір є недійсним.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Положеннями ст. ст. 553, 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадках порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно із позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 11 травня 2007 року.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідачами порушено умови кредитного договору, у зв'язку із чим виникла заборгованість за кредитом, обґрунтовано дійшов висновку про їїстягнення. При цьому, врахувавши, що нарахована позивачем пеня значно перевищує розмір збитків, заподіяних невиконанням зобов'язання за договором кредиту, суд зменшив її розмір на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Зокрема, пославшись на те, що відповідачка не була повідомлена про зміну кредитора відповідно до вимог ст. ст. 516-518 ЦК України, суд не звернув уваги на наявні у матеріалах справи відповідні повідомлення, датовані 12 листопада 2010 року (а. с. 134-135).

Крім того, відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Апеляційний суд, відмовляючи в позові, як на одну із підстав посилався на те, що при укладенні кредитного договору з боку банку мали місце порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте суд не звернув уваги на те, що вказані обставини не були предметом позову, а кредитний договір та його умови ОСОБА_3 у судовому порядку не оспорювала.

Ураховуючи те, що апеляційним судом помилково скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року скасувати.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П.Штелик