Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору про участь у вихованні дітей недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання батьківства та внесення змін до актових записів про народження дітей, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати недійсним договір про участь у вихованні дітей, укладений 16 серпня 2011 року зі ОСОБА_4, щодо дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до п. 6 вказаного вище договору батько зобов'язується надавати матері на дітей аліменти у грошовій сумі не менше 7 тис. грн щомісяця. 06 березня 2012 року відповідачка подала позов до нього про стягнення аліментів на дітей, проте в судовому засіданні з'ясувалося, що ОСОБА_4 є одинокою матір'ю, а дані про батька дітей внесені відповідно до ст. 135 СК України. Оскільки відповідач отримує допомогу відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» як одинока мати та він на час укладення договору батьком дітей у встановленому законом порядку не визнаний, просив позов задовольнити.

У лютому 2014 року ОСОБА_4 подала зустрічний позов, у якому просила визнати батьківство ОСОБА_3 щодо дітей та внести зміни до актових записів про їх народження, де записати його батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свої вимоги мотивувала тим, що з червня 2000 року вона проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, останній є біологічним батьком дітей, завжди визнавав їх своїми та у позасудовому порядку між ними було укладено договір про участь у вихованні дітей та їх утриманні, який є цивільно-правовою угодою і не суперечить нормам цивільного та сімейного законодавства України. Натомість після припинення сімейних відносин ОСОБА_3 умови договору не виконує.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, первинний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір про участь у вихованні дітей від 16 серпня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований у реєстрі за № 3503.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Внесено зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 20 червня 2002 року № 1180, складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києві, де записано батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, виключивши відомості про батька ОСОБА_7

Внесено зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, від 15 квітня 2004 року № 783, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, де записано батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, виключивши відомості про батька ОСОБА_7

Внесено зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, від 17 травня 2008 року № 1463, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, де записано батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, виключивши відомості про батька ОСОБА_7

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення первинного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвами про народження дітей ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Матір'ю дітей записана ОСОБА_4, батьком - ОСОБА_7

Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

16 серпня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про участь у вихованні дітей, у якому ОСОБА_3 вказаний «батьком», а ОСОБА_4 - «матір'ю» малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. У договорі встановлено умови здійснення батьківських прав та виконання обов'язків щодо дітей. Зокрема, визначено, що діти постійно до повноліття будуть проживати з матір'ю, батько зобов'язується надавати матері на утримання дітей аліменти у сумі не менше 7 тис. грн щомісячно, батько бере на себе додаткові витрати з утримання кожної дитини (витрати на освіту, на відвідування додаткових занять та спортивних секцій, витрати на лікування та відпочинок). Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Задовольняючи первинний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір не відповідав вимогам ст. 121 СК України, оскільки на час його укладення ОСОБА_3 у визначеному законом порядку не був зареєстрований батьком дітей, у зв'язку з чим на нього не поширювався покладений законом обов'язок їх виховувати та утримувати.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що на час укладення оспорюваного договору правовідносини між ОСОБА_3 як батьком та дітьми були відсутні. ОСОБА_3 не мав будь-яких батьківських прав щодо малолітніх дітей, як і права на визначення місця проживання дітей з ним, так само не мала правового значення його згода на визначення місця проживання дітей з матір'ю, про що зазначено у договорі, відповідно до закону він не мав права впливати у будь-який спосіб на участь у вихованні дітей, а відповідно і не мав будь-яких батьківських обов'язків щодо цих дітей.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Вирішуючи спір та встановивши батьківство (яке встановлюється з моменту народження дитини, а не з набранням чинності рішенням суду), суд визнав недійсним договір про участь у вихованні дітей, укладений між сторонами, оскільки на момент його укладення ОСОБА_3 не мав правового статусу батька дітей.

При цьому суд не звернув уваги на те, що батьком є не лише особа, яка записана в актовому записі про народження дитини, а, в першу чергу, особа є батьком на підставі кровного споріднення, тобто відносин родинності.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Підставою виникнення правовідносин між батьками та дітьми є походження останніх від даних батьків, засвідчене у встановленому законом порядку. Для виникнення взаємних прав та обов'язків батьків і дітей необхідно, щоб зазначене походження було засвідчене у встановленому законом порядку, тобто органом РАЦСу.

Тобто органи РАЦСу лише засвідчують факт походження дитини від батьків.

У Сімейному кодексі України не передбачена обов'язковість підтвердження батьківства свідоцтвами про народження дітей у разі укладення між батьком та матір'ю договору про їх (дітей) добровільне виховання та матеріальне утримання (ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 181, ч. 1 ст. 189 СК України).

Відсутність обов'язковості підтвердження батьківства свідоцтвами про народження дітей у разі укладення між батьком та матір'ю договору про їх виховання та матеріальне утримання підтверджується і положеннями п. п. 4.15, 4.16 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Пославшись на те, що на час укладення оспорюваного правочину ОСОБА_3 у визначеному законом порядку не був зареєстрований батьком дітей, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду в частині вирішення позову про визнання договору про участь у вихованні дітей недійсним не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору про участь у вихованні дітей недійсним скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А.Черненко

С.П. Штелик