АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2477/16 Суддя доповідач Пилипчук Н. П.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.

за участю секретарів - Шабас О.В., Гребенщикової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що він є кандидатом наук, доцентом, здобувачем наукового ступеня доктора наук КНУ ім. Т. Шевченка, вимушеним переселенцем з АР Крим, маючи 38 років науково-педагогічного стажу, працював на посаді доцента кафедри економічної теорії та міжнародної економіки Кримського інженерно-педагогічного університету АР Крим, проте після останніх подій вимушений був повернутись в Україну. Намагався самостійно працевлаштуватись у Харкові, проте всюди йому відмовляли, лише В.О. ректора ХНУРЕ сказав, що не проти прийняти його на роботу, однак не знає як це зробити. Тому позивач звернувся до Міністерства освіти і науки України, яке направило до вищевказаного університету 2 листи з проханням взяти до уваги обставину переселення та посприяти працевлаштуванню позивача. Проте під час проведення конкурсу на заміщення вакантних посад керівництво не розіслало та не оприлюднило інформацію щодо нього та його статусу, а тому на всіх конкурсах перемогли інші претенденти. Після проведення конкурсу В.О. ректора ХНУРЕ запропонував йому роботу за строковим трудовим договором, на що позивач погодився. Також під час роботи позивач неодноразово писав заяви про продовження трудових відносин, оскільки він є інвалідом, переніс ішемічний інсульт, а тому йому потрібна допомога, у тому числі матеріальна, проте йому відмовили. Позивач знову звернувся до Міністерства освіти, яке просило керівництво ХНУРЕ розглянути можливість продовження трудових відносин з позивачем. Під час звільнення 27.08.2015 року, позивач перебував на лікарняному з 25.06.2015 року до 01.09.2015 року. З наказом про звільнення його ознайомлено не було, трудову книжку ніхто не надав. Вважає, що строковий трудовий договір не міг бути з ним укладений, тому що це є нетиповим для викладацької роботи; строкові трудові договори завершуються фактом виконання робітником певного обєму робіт, а група ФОІГ-14-15, де він викладав, ще продовжує навчання. Також записи у його трудовій книжці зроблені не у відповідності до Інструкції, не двома мовами. Також невідомим для позивача фактом є хто видав наказ про звільнення та чи мав він на це право, оскільки відбувалась неодноразова зміна виконуючих обовязків ректора ХНУРЕ. Крім цього, позивач неодноразово звертався з проханням надати йому матеріальну допомогу, проте це було залишено без уваги. Просить суд позов задовольнити, поновити його на роботі на посаді старшого викладача кафедри мовної підготовки ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки та стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди 450000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, та ухвали нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на ті самі обставини на які посилався в позовній заяві.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки із заявою про працевлаштування на посаду педагогічного працівника. (а. с. 22).

ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки від 19.09.2014 року Вих. №02-03/19-3228 ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно Закону України «Про вищу освіту», наказу МОНУ від 24.12.2002 року №744 «Про затвердження Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації» та Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників в ОСОБА_2 національному університеті радіоелектроніки науково-педагогічні працівники ХНУРЕ обираються за конкурсом на вакантні посади на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, згідно з трудовим договором, в тому числі за контрактом до 5 років. Також було розяснено про умови проведення конкурсу (а. с. 23).

Згідно листа від 07.11.2014 року №1/11-17596 на адресу відповідача, Міністерство освіти і науки України просить розглянути заяву та резюме громадянина ОСОБА_1 та у разі можливості, з урахуванням вимог законодавства, сприяти вирішенню питання працевлаштування заявника, та у разі наявності вільної вакансії повідомити про це заявника (а. с. 24).

ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки від 13.11.2014 року Вих. №02-03/02-749 Міністерству освіти і науки України була надана відповідь про повідомлення ОСОБА_1 умов проведення конкурсу на заміщення вакантних посад (а. с. 25).

ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки від 13.11.2014 року Вих. №02-03/19-3759 ОСОБА_1 було повідомлено, що оголошення про проведення конкурсу опубліковане в газеті «Вечірній Харків» 06.11.2014 року, в даному оголошенні міститься перелік кафедр університету з вакантними посадами науково-педагогічних працівників (а. с. 26).

Як вбачається з наказу від 03.11.2014 року №295 «Про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників», ОСОБА_2 національним університетом радіоелектроніки було оголошено про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад на 2014/2015 р.р. (а. с. 27-28).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 брав участь у конкурсах на посади старшого викладача кафедри природознавчих наук, доцента кафедри українознавства, асистента кафедри українознавства, доцента кафедри філософії.

Відповідно до витягів з протоколів №26 від 27.11.2014 року, №26 від 27.11.2014 року, №40 від 05.12.2014 року, №40 від 05.12.2014 року, за результатами конкурсів ОСОБА_1 не був обраний на вказні посади. За цих обставин йому було запропоновано укласти строковий трудовий договір на посаду старшого викладача кафедри мовної підготовки з 15.01.2015 року до 27.08.2015 року.

Із заяви ОСОБА_1 від 22.12.2014 року, вбачається, що він просив укласти з ним строковий трудовий договір та прийняти його на роботу на посаду старшого викладача кафедри мовної підготовки з 15.01.2015 року по 27.08.2015 року. (а. с. 33).

У відповідності із наказом ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки від 19.01.2015 року №20-К, ОСОБА_1, на підставі його заяви, був прийнятий на роботу та з ним укладений строковий трудовий договір за угодою сторін про роботу на посаді старшого викладача кафедри мовної підготовки з 15.01.2015 року по 27.08.2015 року з окладом 2556 грн., доплатами: посадового окладу за науковий ступінь, 25 % посадового окладу за вчене звання та надбавкою 30 % посадового окладу за вислугу років. (а. с. 34).

У відповідності із наказом ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки від 03.07.2015 року №646-К ОСОБА_1 був звільнений 27.08.2015 року у звязку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п.2 ст. 36 Кодексу законів про працю України з виплатою грошової компенсації за невикористані 42 календарних дні щорічної відпустки. (а. с. 42).

Копію вищевказаного наказу про звільнення було направлено ОСОБА_1 на адресу: м. Харків, пр.-т. ОСОБА_3, 39, кв. 440, та 14.07.2015 року вручено, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, повернуте на адресу ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки (а. с. 44).

За положенням ст. 23, ч. 2 ст. 36 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Такий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Закінчення строкового трудового договору є підставою для його припинення.

Згідно із ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

За змістом п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

За змістом ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Пунктом 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744, передбачено, що при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, в тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

З пояснень представника відповідача вбачається, що прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється виключно на основі конкурсного відбору. Оскільки за результатами проведених конкурсів кандидатуру позивача на заміщення вакантних посад обрано не було, тому адміністрація вважала можливим працевлаштування позивача лише на підставі строкового трудового договору. Такі доводи грунтуються на законі, підстверджені матеріалами справи.

Позивач в повній мірі розумів наслідки написання заяви та укладання ним строкового трудового договору. За таких обставин, не суперечить вимогам закону укладення із позивачем за його бажанням, згодою та власноруч написаною заявою строкового трудового договору.

Доводи позивача про те, що дату закінчення строкового трудового договору у його заяві вказано не ним - не підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивач наполягає, що його, всупереч вимогам закону, не було попереджено про звільнення, однак такі доводи є безпідставними. Так, із копій заяви та наказу про прийняття ОСОБА_1 на роботу (а.с. 33, 132) вбачається, що останній був ознайомлений із строком на який із ним укладається трудовий договір, про що свідчать його підписи, ніяких зауважень щодо вказаного строку не висловлював, отже, знав про день закінчення строку трудового договору ще під час працевлаштування. Крім того, на адресу позивача направлялася копія наказу від 03.07.2015 року № 646К про його звільнення з 27.08.2015 року (а.с.42-44).

Доводи позивача про неправомірність його звільнення з посади під час тимчасової непрацездатності є безпідставними, оскільки в період тимчасової непрацездатності не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), тоді як позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, а саме з причин закінчення строку дії трудового договору.

Доводи позивача щодо підписання наказу про звільнення неповноважною особою не відповідає обставинам справи. Так, судом встановелно, матеріалами справи підтверджено, що на час постановлення наказу від 03.07.2015 року № 646К про звільнення ОСОБА_1, особа, що підписала наказ - ОСОБА_4 виконував обов*язки ректора ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки на підставі наказу Міністерства освіти і науки України № 423-К від 22.08.2014 року та наказу ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки від 02.09.2014 року № 539К (а.с. 134- 141).

Той факт, що на час звільнення позивача 27.08.2015 року ОСОБА_4 вже не виконував обов*язки ректора ОСОБА_2 національного університету радіоелектроніки не свідчить про недійсність наказу від 03.07.2015 року № 646К та про незаконність звільнення позивача, оскільки діюче законодавство не передбачає необхідність дублювання вновь призначеними керівниками наказів попереднього керівника, повноваження якого припинені.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звільнення позивача за закінченням строку дії договору відповідало вимогам закону.

Матеріалами справи підтверджено, що із позивачем був проведений розрахунок при звільненні та заборгованість відсутня (а.с.124)

Позивач вказує, що отримав трудову книжку для зняття копії, загубив її, звертався до відповідача із заявою про отримання дублікату трудвої книжки, між тим такий дублікат йому не видали і до цього часу. Проте, ці обставини не мають правового значення для вирішення вимог про поновлення на роботі. Вимог про застосування відповідальності за порушення строків остаточного розрахунку та строків видачі трудової книжки позивач не заявляв.

Позивач не погоджується із результатами конкурсів на заміщення вакантних посад, проведених відповідачем, між тим вимог про визнання результатів цих конкурсів недійсними не заявляв.

Оскільки неправомірних дій відповідача при звільненні позивача встановлено не було, правильним є також і висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді