Справа № 344/1896/16-ц
Провадження № 22-ц/779/814/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, припинення права власності та скасування державної реєстрації, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 лютого 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, припинення права власності та скасування державної реєстрації - шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою по АДРЕСА_1 та зареєстровані на праві власності за ОСОБА_3 - відмовлено.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначив, що існування на даний час зареєстрованого за ним права власності на спірні нежитлові приміщення, а також договору купівлі-продажу нежитлових приміщень на підставі яких відповідач ОСОБА_3 отримала витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення, крім того існування різних реєстраційних номерів ставить під загрозу його право власності та можливість відчуження його ж приміщень третім особам.

ОСОБА_2 як теперішній власник квартири та підвалів, а також колишній власник даних приміщень не давали права на продаж власних комор.

Апелянт, посилаючись на те, що у нього є реальні побоювання того, що підчас розгляду справи по суті і до часу прийняття рішення підвальні приміщення, що належать йому на праві власності відповідач ОСОБА_3 може відчужити, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду по даній справі, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його заяви про забезпечення позову.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не наведено наявність достатнього та необхідного обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак із таким висновком суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 від 19 березня 2009 року, укладеного між Фондом комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська та громадянкою ОСОБА_3, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на дані нежитлові приміщення та подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні нежитлові приміщення.

Відповідно до положень ст.ст. 151,152 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому позов майнового характеру забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що між сторонами існує спір щодо права на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою по АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_4, посилаючись на те, що він являється власником спірних нежитлових приміщень просив суд припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на дані приміщення.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення, може утруднити у майбутньому виконання можливого рішення суду про задоволення позову є обґрунтованими.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 152 ЦПК України заявлений позивачем вид забезпечення позову - шляхом накладення арешту на спірні нежитлові приміщення, тобто недопущення їх відчуження до вирішення судом спору по суті є співмірним із заявленими позовними вимогами.

У зв»язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, а тому ухвала суду, відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно до вирішення судом спору по суті.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 лютого 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою по АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер запису 3381 в книзі 33в, що зареєстровані на праві власності за ОСОБА_3, і.к. НОМЕР_1 - до вирішення спору по суті.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

В.М.Соколовський