АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/4563/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача Антоненко Н.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

особи, яка подала апеляцію ОСОБА_5,

представника особи, яка подала апеляцію ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління юстиції у м. Києві, Київської міської ради, Третьої Київської державної нотаріальної контори, треті особи Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Департамент земельних ресурсів КМДА, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування Ѕ частини приватного будинку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені: за ним визнано право власності на Ѕ частину приватного будинку за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року його батька ОСОБА_7

Судом першої інстанції встановлено, що 17 листопада 1995 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом 3-ї Київської державної нотаріальної контори та зареєстрованої в реєстрі за №2с1500, згідно якого на випадок смерті заповів належний йому легковий автомобіль марки ВАЗ 21061 1984 року випуску сину ОСОБА_3, а жилий будинок з господарським будівлями та спорудженнями за адресою АДРЕСА_1 та речі домашньої обстановки і вжитку заповів сину ОСОБА_3 та доньці ОСОБА_5 в рівних долях кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

9 січня 2007 року позивач, а 30 січня 2007 року ОСОБА_5 звернулись до Третьої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за заповітом після померлого батька.

У зв'язку з оформленням спадщини за заявами зазначених осіб нотаріусом з'ясовано, що згідно з даними книг реєстрації Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за ОСОБА_7 на праві власності на підставі Договору на право забудови в безстрокове користування земельної ділянки та Акту прийомки будинку зареєстровано спірний будинок.

28 травня 2013 року позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. 15 серпня 2014 року позивачу вдруге відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з розбіжностями в написанні прізвищ спадкоємця в паспорті та у заповіті.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2014, яке набрало законної сили, встановлено факт того, що ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановивши, що спірний жилий будинок збудований померлим ОСОБА_7 на підставі Договору на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 24.10.1949 та введений в експлуатацію Актом прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 20.05.1974, затвердженим рішенням Виконкому Шевченківської районної ради депутатів трудящих №621 від 27.05.1974, виходячи також з того, що рішенням Київської міської ради від 23.03.2000 №56-1/777, від 12.10.2000 №33-1/1010 ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку у АДРЕСА_1, а відповідно даних БТІ приватний будинок за вказаною адресою на праві власності зареєстрований за ОСОБА_7, - суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний будинок увійшов до складу спадщини після смерті ОСОБА_7, що позивач є спадкоємцем вказаного майна на підставі заповіту, у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, свої вимоги за позовом довів належними і допустимим доказами, а тому вважав позов таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_7 на Ѕ частину приватного будинку в АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року та постановити ухвалу про закриття провадження у даній справі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що нарівні з позивачем є спадкоємицею майна померлого батька на підставі заповіту, проте, суд першої інстанції безпідставно не залучив її до участі у розгляді справи, чим грубо порушив її права та норми закону, у зв'язку з чим неповно з'ясував обставини, що мають значення для вирішення спору.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. ОСОБА_3 та його представник проти задоволення апеляції заперечували, просили її відхилити і залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. З огляду на наведене суд, вирішуючи спір, повинен встановити факт порушення, невизнання або оспорювання прав чи інтересів цієї особи, а також перевірити, чи залучений у справі відповідач є відповідальним за такі порушення.

За змістом статті 32 ЦПК України спільні права чи обов'язки кількох осіб як предмет спору є підставою для участі у справі кількох позивачів або відповідачів. Відповідно до ст.ст.11,33 ЦПК України суд розглядає справу в межах пред'явлених особою вимог і не вправі самостійно без згоди позивача залучати до участі у справі іншу, ніж визначену позивачем, особу як співвідповідача.

Встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і не заперечується позивачем і його представником, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 як рідні брат і сестра є спадкоємцями у рівних частках за заповітом їх батька ОСОБА_7 будинку АДРЕСА_1, а також що з моменту відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 в судах неодноразово вирішувались спори між ними з приводу зазначеного предмету спадщини.

Оскільки будинок є об'єктом права власності як єдине ціле і підлягає спадкуванню двома особами, визначеними заповітом, наслідком чого є виникнення права спільної часткової власності цих осіб, - вирішувати питання про права і обов'язки одного із таких спадкоємців без залучення до участі у розгляді справи іншого з них є порушенням норм процесуального права, що призводить до неправильного вирішення справи.

Крім того, звернувшись до суду з даним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину будинку, ОСОБА_3 визначив відповідачами у справі юридичних осіб, не зазначивши, за які саме порушення його прав чи інтересів є відповідальним кожний з них, при цьому посилався на обставини і надав суду на їх підтвердження видані йому відповідачами документи про право власності на спірний будинок.

З огляду на наведене заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження порушення прав та інтересів позивача будь-ким з відповідачів, що є підставою для відмови у задоволенні пред'явлених позовних вимог у зв'язку з відсутністю спору між сторонами. До особи, з якою у позивача реально існує спір про право на спадкове майно за заповітом батька, ОСОБА_3 у даній справі будь-яких вимог не пред'явив, що унеможливлює вирішення такого спору.

Зазначені обставин відповідно до ст.309 ЦПК України є підставами для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_5 просила закрити провадження у справі, скасувавши рішення суду першої інстанції, її апеляційна сага підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,309,313,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління юстиції у м. Києві, Київської міської ради, Третьої Київської державної нотаріальної контори, треті особи Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Департамент земельних ресурсів КМДА, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування Ѕ частини приватного будинку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна