У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнення витрат на розвиток творчих здібностей дитини, відшкодування моральної шкоди та пені за несвоєчасну сплату аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідач не своєчасно сплачував аліменти, які були присуджені з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2013 року, у зв'язку із чим розмір пені, яку відповідач має сплатити позивачу за несвоєчасну сплату аліментів, за період з вересня 2013 року по серпень 2014 року складає 7 721 грн.

Також зазначає, що реальні доходи відповідача дають можливість для збільшення розміру аліментів до 3 тис. грн кожного місяця. Вказує, що відповідач поширює свідомо неправдиві відомості, що порочать її честь, гідність та ділову репутацію, та погрожує фізичною розправою над нею та дитиною, що змусило її звернутися до правоохоронних органів. Просила задовольнити позов.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму неустойки за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 10 вересня 2013 року по час постановлення рішення у справі, у розмірі 9 128 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, з урахуванням норм ст. ст. 180, 192 СК України виходив із того, що розмір неустойки повинен нараховуватися не із загальної суми основного боргу, а із суми боргу за певний місяць. Відмовляючи у задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів, суд виходив із того, що відсутні відомості про зміну матеріального стану платника аліментів. Також надані позивачем товарні чеки не оформлені належним чином, оскільки відсутні відомості про платника послуг та отримувача платежів. Крім того, відсутні висновки лікарів або інших спеціалістів на підтвердження особливих обставин (розвиток здібностей, хвороба тощо), що потребують додаткових витрат на дитину. Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суди, зважаючи на правовідносини, що виникли між сторонами, правильно роз'яснили право ОСОБА_3 на звернення до суду з окремим позовом.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що позивачка не надала суду доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із сторін, а для стягнення додаткових витрат на лікування дитини вона не надала доказів на підтвердження необхідності таких витрат.

Колегія суддів вважає, що такі висновки судів є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2013 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмір 1 тис. грн щомісячно з індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи з часу набрання законної сили рішення суду і до досягнення сином ОСОБА_4 повноліття.

Позивач посилається на наявність у відповідача автотранспортних засобів, на які державним виконавцем 27 листопада 2013 року накладено арешт, що, на думку ОСОБА_3, свідчить про його задовільний матеріальний стан.

Проте апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду, дійшов правильного висновку про те, що наявність автотранспортних засобів у відповідача не може свідчити про отримання відповідачем реальних доходів, з урахуванням того, що відсутні відомості, які містять дату придбання таких транспортних засобів, що має значення для вирішення питання, чи змінився матеріальний стан відповідача, який надає можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це визначено судовим рішенням.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів, правильно виходив із того, що позивачка не надала суду доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із сторін, а для стягнення додаткових витрат на лікування дитини вона не надала доказів на підтвердження необхідності таких витрат.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подані касаційні скарги слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик