УХВАЛА іменем україни
30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

ІваненкоЮ.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомПублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗ-техснаб», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішенняапеляційного суду м. Києва від 07 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Київський завод гумових та латексних виробів» (далі - ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів»), Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗ-техснаб» (далі - ТОВ «ЗАЗ-техснаб»), ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 25 червня 2008 року між ним, ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» (клієнт) та ТОВ «ЗАЗ-техснаб» (боржник) був укладений договір про здійснення факторингу. Відповідно до умов цього договору банк (фактор) надає клієнту кошти в розмірі сум рахунків-фактур за здійсненими поставками, але не більше 3 млн грн, а клієнт передає фактору права вимоги до боржника за договорами поставки з оплати за відвантажений клієнтом товар; боржник зобов'язаний здійснити платежі за договором поставки на користь банка не пізніше 90 календарних днів від дати складання відповідного документу, що підтверджує відвантаження товару. На виконання умов договору факторингу 24 та 25 вересня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» передало в розпорядження ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» за відступлені права вимоги до ТОВ «ЗАЗ-техснаб» кошти на загальну суму 3 млн грн. На порушення умов цього договору ТОВ «ЗАЗ-техснаб» своїх зобов'язань не виконало, кошти за поставлений товар банку не сплатило, внаслідок чого утворилася заборгованість.

На забезпечення виконання зобов'язань боржника за договором факторингу 25 червня 2008 року між банком та ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів», між банком та ОСОБА_3 укладено договори поруки, за умовами якого поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов'язків, передбачених договором факторингу, в тому ж розмірі, що і боржник.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь з ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів», ТОВ «ЗАЗ-техснаб» та ОСОБА_3 у солідарному порядку основну суму заборгованості за договором факторингу в розмірі 2 900 тис. грн та пеню в розмірі 81 094 грн 05 коп.

У березні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору поруки від 25 червня 2008 року, посилаючись на невідповідність умов договору факторингу та договору поруки вимогам чинного законодавства щодо складу сторін та покладених на них обов'язків. У подальшому посилався також на те, що судовими рішеннями в господарських справах установлено, що кредитором у договорі поруки є ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів», а не банк, оскільки кошти, які мають надходити на вказаний в договорі поруки рахунок, належать саме ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів», а не банку. Тобто ОСОБА_3 поручився за виконання зобов'язань ТОВ «ЗАЗ-техснаб» перед ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів», а не перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва 28 вересня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог до ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2013 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2012 року в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ЗАЗ-техснаб», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та рішення апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2013 року скасовано. Справу в частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ЗАЗ-техснаб», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним в апеляційному порядку не оскаржувалось та не оскаржувалось також у касаційному порядку, а тому відповідно до положень ст.. 335 ЦПК України касаційним судом не переглядалось.

Останнім рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ЗАЗ-техснаб» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 2 981 094 грн 05 коп.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення апеляційного суду в частині відмови в позові до ОСОБА_3 скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. У частині задоволення позову рішення залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на момент розгляду справи не довело належними доказами свої вимоги в частині наявності заборгованості в розмірі 2 981 094 грн 05 коп. у ТОВ «ЗАЗ-техснаб» перед банком, з урахуванням встановлених Київським апеляційним господарським судом обставин щодо фактичного виникнення зобов'язань за договором факторингу від 25 червня 2008 у боржника перед клієнтом, а не перед фактором.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки у процесі судового розгляду не знайшло свого підтвердження надання ПАТ КБ «ПриватБанк» як фактором ТОВ «ЗАЗ-Техснаб» грошових коштів в сумі 3 млн грн і не доведена наявність заборгованості у товариства з повернення цих коштів ПАТ КБ «ПриватБанк», тому у ОСОБА_3 на момент розгляду справи не виникло зобов′язань як у солідарного боржника за договором поруки на повернення цих коштів.

Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та позов задовольнив частково: стягнув з ТОВ «ЗАЗ-техснаб» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 2 981 094 грн 05 коп. У касаційному порядку рішення апеляційного суду в цій частині не оскаржується.

У частині солідарного стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 апеляційний суд в позові відмовив та ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржує рішення в цій частині в касаційному порядку.

Перевіряючи вимоги позивача щодо стягнення суми заборгованості з ОСОБА_3 як солідарного боржника згідно з умовами договору поруки від 25 червня 2008 року № 2665-2, апеляційний суд зазначав наступне.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Разом із тим відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

За змістом зазначених норм права договір поруки не може породжувати будь-яких обов'язків для інших осіб, крім поручителя та кредитора, однак може породжувати права для третьої особи щодо боржника та/або кредитора.

Предметом договору поруки від 25 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 (поручитель) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (фактор), є надання поруки поручителем перед фактором за виконання ТОВ «ЗАЗ-техснаб» своїх обов'язків за договором про проведення факторингу від 25 червня 2008 року, згідно з яким фактор надав боржнику кошти в сумі 3 млн грн, а боржник зобов'язаний повертати кошти в строк до 90 днів з моменту виникнення заборгованості до 25 червня 2009 року, сплачуючи за його користування з 28 числа кожного місяця відсотки, виходячи зі ставки 5,38 % за 90 календарних днів від дати складання реєстру поставки товарів та винагороди за кредитне обслуговування у розмірі 0,1 % від суми встановленого ліміту, а у випадку порушення строків повернення коштів - сплачувати подвійну облікову ставку НБУ в дату сплати процентів, зазначену вище, а також сплачувати винагороду, штрафи, пеню та інші платежі, відшкодовувати збитки відповідно до порядку та в строки, зазначені у договорі факторингу.

Отже, за умовами договору поруки поручитель ОСОБА_3 поручився за виконання боржником ТОВ «ЗАЗ-техснаб» сум, переданих фактором саме боржнику ТОВ «ЗАЗ-техснаб».

Разом із тим зі змісту договору факторингу від 25 червня 2008 року банк (фактор) надав клієнту ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів», а не боржнику ТОВ «ЗАЗ-техснаб» кошти в розмірі сум рахунків-фактур за здійсненими поставкам. Визначений обов'язок боржника сплачувати банку 5, 38 % за користування цими коштами в договорі поруки суперечить п. 3 договору факторингу, який визначає обов'язок саме клієнта сплачувати банку винагороду в розмірі 5,38 % від кожної суми коштів, перерахованої банком на рахунок клієнта.

Таким чином, на зазначених у договорі поруки умовах у відповідача ОСОБА_3 не виникло зобов'язання відповідати перед фактором ПАТ КБ «ПриватБанк» за порушення зобов'язання боржником - ТОВ «ЗАЗ-техснаб» за договором про проведення факторингу від 25 червня 2008 року, тому в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості слід відмовити.

Проте з висновком апеляційного суду в частині відмови в позові погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення апеляційного суду передбачено у ст. 316 ЦПК України, в якому, зокрема, зазначаються мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Виходячи з положень зазначених процесуальних норм та норм ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України ухвалене апеляційним судом рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 214 ЦПК України).

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 25 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (фактор), ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» (клієнт) та ТОВ «ЗАЗ-техснаб» (боржник) укладено договір про здійснення факторингу. Відповідно до умов цього договору банк (фактор) надає клієнту кошти в розмірі сум рахунків-фактур за здійсненими поставками, але не більше 3 млн грн, а клієнт передає фактору права вимоги до боржника за договорами поставки з оплати за відвантажений клієнтом товар; боржник зобов'язаний здійснити платежі за договором поставки на користь банку не пізніше 90 календарних днів від дати складання відповідного документа, що підтверджує відвантаження товару. На виконання умов договору факторингу 24 та 25 вересня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» передало в розпорядження ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» за відступлені права вимоги до ТОВ «ЗАЗ-техснаб» кошти на загальну суму 3 млн грн.

На забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «ЗАЗ-техснаб» за договором про здійснення факторингу від 25 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» та між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено два окремі договори поруки від 25 червня 2008 року.

Відповідно до п. 2 зазначених договорів поруки поручитель відповідає перед фактором за виконання обов'язків за договором факторингу в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату вартості товару, зазначену в договорі поставки, сплату пені, штрафів, відшкодування збитків.

Пунктом 4 договорів поруки визначено, що у випадку невиконання боржником обов'язків за договором поставки боржник (ТОВ «ЗАЗ-техснаб») і поручитель (ОСОБА_3.) відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку частково або в повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у наразі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Отже, висновок апеляційного суду про те, що поручитель ОСОБА_3 відповідає лише за передання сум боржнику, не відповідає умовам договорів, предметом яких є надання поруки поручителем перед фактором за виконання ТОВ «ЗАЗ-техснаб» своїх зобов'язань, тобто поручитель ОСОБА_3 поручився за виконання умов договору (сплату чергових платежів, процентів, пені), а не за передачу сум боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду першої інстанції від 28 вересня 2012 року у визнанні договору поруки недійсним (за зустрічним позовом ОСОБА_3.) відмовлено, отже, договір є чинним та поручитель ОСОБА_3 разом із ТОВ «ЗАЗ-техснаб» відповідає в солідарному порядку перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

У частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ЗАЗ-техснаб» рішення апеляційного суду не оскаржується та в касаційному порядку не переглядається.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду в частині відмови в позові підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2015 року в частині відмови в позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк