АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2660/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Кириченко Н.О.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,

встановила:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на працездатну особу, щомісячно, починаючи з 02.09.2015 року на період навчання, тобто до 30.06.2018 року, але не більше ніж досягнення нею 23 років. Право на зазначене утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір - 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким визначити розмір аліментів у розмірі 1/12 від його заробітної плати, а в решті рішення залишити без змін.

Зазначав, що оскаржуване рішення суттєво погіршує права на належне утримання двох його синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які проживають разом з відповідачем. Старший син хоч і є повнолітнім, але не може працювати та забезпечувати себе матеріально, оскільки є інвалідом дитинства та хворіє на аутизм. На даний час дружина позивача не працює, а тому на його заробітну плату утримується чотири особи. Однак суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув та не врахував його матеріальний стан.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_3 позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 22.02.1997 року було укладено шлюб між її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась позивач ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу між її батьками вона залишилась проживати з матір'ю , а батько виплачував аліменти на її утримання у розмірі 25% від усіх його доходів до її повноліття.

16.08.2015 року позивач досягла повноліття та на даний час продовжує навчатися у Київському національному університеті ім. Т. Шевченка. Термін навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року, тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі ј частини від його щомісячного доходу до закінчення навчання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю та навчається у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка.

Також судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, працює заступником директора з розвитку ТОВ «Транс-Аерохендлінг» та отримує заробітну плату в розмірі 7458 грн. 97 коп. щомісячно, що підтверджується довідкою про доходи відповідача.

На утриманні відповідача перебуває ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є інвалідом ІІ групи з дитинства, та малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач продовжує навчання у навчальному закладі на денній формі і потребує матеріальної допомоги на харчування, придбання одягу, взуття, підручників, канцтоварів, а відповідач - її батько має можливість надавати матеріальну допомогу.

При визначенні розміру аліментів, суд виходив з того, що позивачем не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували її матеріальне становище, а мати позивача - третя особа ОСОБА_4 відмовилась надавати інформацію про свої доходи, тоді як у відповідача на утриманні перебувають його неповнолітній син та повнолітній син - інвалід ІІ групи з дитинства. Тому суд частково задовольнив позовні вимоги та визначив аліменти на утримання позивача у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 02.09.2015 року до закінчення навчання - 30.06.2018 року.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права - ст. 198, 199, 191, 183, 182 Сімейного кодексу України відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Доводи апеляційної скарги відповідача полягають в тому, що судом першої інстанції не було враховано, що значна частина заробітної плати позивача витрачається на утримання сина ОСОБА_5, який є інвалідом з дитинства, хворіє на аутизм, лікування потребує значних затрат; син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 відвідує дитячий заклад, що також потребує фінансових затрат у розмірі 1450 грн. на місяць.

Проте зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів як підстава для зміни рішення суду в частині розміру аліментів, оскільки матеріали справи не містять доказів розміру щомісячних фінансових затрат позивача на лікування ОСОБА_9, а з наданої до справи квитанції про сплату за харчування у дитячому закладі дитини ОСОБА_3 вбачається про щомісячні витрати позивача у розмірі 864 грн. 60 коп.

Доводи відповідача про те, що його дружина ОСОБА_10 не працює у зв'язку з ліквідацією фірми та не має доходів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів тих обставин, що дружина відповідача перебуває на його утриманні та позбавлена можливості працевлаштуватись.

Зазначені доводи щодо перебування дружини на утриманні відповідача спростовуються також наданою в суді апеляційної інстанції представником відповідача довідкою з Голосіївського районного центру зайнятості від 24.02.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_10 щомісячно отримувала допомогу по безробіттю у період з квітня по грудень 2015 року, середньомісячний розмір якої становить 4956 грн.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що мати позивача - ОСОБА_4 отримує заробітну плату у значно більшому розмірі ніж відповідач, - 20 000 грн., а тому позивач не потребує матеріальної допомоги, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи не підтверджено вказаний розмір заробітної плати третьої особи.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції третя особа визнала, що отримує заробітну плату близько 10 тисяч гривень в місяць та надає відповідне утримання дочці.

Проте зазначена обставина, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, оскільки в суді першої інстанції відповідач частково визнав позовні вимоги та судом було встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу, а розмір аліментів визначено з урахуванням обставин справи та наданих сторонами доказів.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача також посилався на те, що відповідач взагалі не може надавати матеріальну допомогу своїй дочці, оскільки відповідно до кредитного договору від 22.03.2013 року, укладеного з ПАТ «Астра Банк» ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 250 000 грн. на придбання квартири, на строк до 22.03.2018 року, і розмір щомісячного платежу по кредиту становить 6500 грн. При цьому відповідно до виписки з карткового рахунку відповідача, на руки він отримує заробітну плату в сумі 6000 грн.

Проте зазначені доводи також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В суді першої інстанції та в апеляційній скарзі відповідач не посилався на наявність у нього кредитних зобов'язань, щомісячний розмір яких перевищує розмір його заробітної плати, не подавав відповідних доказів, а 20.11.2015 року подав до суду письмову заяву про часткове визнання позовних вимог ОСОБА_3, у розмірі, що не перевищує 600 грн. в місяць (а.с. 41), що свідчить про його можливість надавати матеріальну допомогу позивачу у зв'язку з продовженням навчання. У вказаній заяві відповідач не зазначав про наявність укладеного кредитного договору та необхідність його виконання.

Таким чином, обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вищевказаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить, в ході апеляційного розгляду також не встановлено таких обставин.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: