Справа № 381/3280/15-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В. О.
Провадження № 22-ц/780/1516/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 26 31.03.2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 березня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Семиволос І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 12 березня 2010 року між банком і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає заяву позичальниці, Пам'ятку клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи. Згідно вказаного договору банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 15800 грн. із сплатою 30 % річних на суму залишку, а відповідачка зобов'язалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Вказував, що за умовами кредитного договору позичальниця мала повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконує цих обов'язків має прострочену заборгованість. Посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути з відповідачки на користь банку кредитні кошти станом на 16 липня 2015 року в розмірі 25434,16 грн., з яких 10408,20 грн. - тіло кредиту, 11238,74 грн. - проценти, 2099,88 грн. - комісія і пеня, 500 грн. і 1187,34 грн. штрафи та судові витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Приватбанку борг за кредитним договором в розмірі 16204,31 грн. та судові витрати. В решті позову відмовлено.

Позивач ПАТ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши із відповідачки на користь банку борг за кредитним договором в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, зокрема вказує на те, що суд безпідставно застосував строк позовної давності за відсутності про це заяви відповідачки, що суперечить вимогам закону.

Учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, їх неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду письмову заяву, де проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 12 березня 2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» і відповідачкою було укладено договір про надання банківських послуг, який включає заяву позичальниці, Пам'ятку клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи. За умовами договору банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 15800 грн. із сплатою 30 % річних на суму залишку терміном на один рік, а відповідачка зобов'язалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Повернення кредиту передбачено шляхом внесення позичальницею щомісячних платежів за кредитом і процентами.

Також, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не виконала обов'язків по поверненню кредиту, після закінчення строку договору має заборгованість станом на 16 липня 2015 року в розмірі 25434,16 грн., чим порушує права банку як кредитора, що стверджується розрахунком боргу.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов частково, суд обгрунтовував свої висновки тим, що позичальниця ОСОБА_2 не виконала обумовлених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора, які підлягають до захисту.

Такі висновки є вірним та відповідають положенням ст.1054 ЦК України, згідно якої за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

В той же час при вирішенні спору суд виходив із наявності передбачених законом підстав для застосування строку позовної давності і стягнення боргу за кредитним договором в межах строків позовної давності.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновками суду щодо застосування строку позовної давності, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно ч.ч.3-4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже за змістом ч.3 ст.267 ЦК України застосування судом позовної давності можливе виключно за заявою сторони, зробленою до винесення рішення судом першої інстанції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-25цс15 та постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15. При розгляді цих справ Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції по суті спору.

З матеріалів справи вбачається, що справа розглянута в заочному порядку у відсутність відповідачки, яка заяви про застосування позовної давності суду не подавала.

Наведене у свою чергу свідчить про порушення судом норм матеріального права і незаконне застосування позовної давності при вирішенні спору.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», який забороняє кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і не стосується правил вирішення справи в судовому порядку (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-126цс13 від 20 листопада 2013 року).

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, не грунтується на матеріалах справи і підлягає зміні.

Поскільки відповідачка ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в розмірі 15800 грн. та не виконала обов'язків по їх поверненню, покладених на неї договором про надання банківських послуг від 11 березня 2010 року, після закінчення строку надання кредиту має заборгованість, чим порушує права банку як кредитора, то суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору вважає за необхідне захистити права кредитора і стягнути з відповідачки на користь банку борг за кредитним договором в повному обсязі в розмірі 25434,16 грн., з яких 10408,20 грн. - тіло кредиту, 11238,74 грн. - проценти, 2099,88 грн. - комісія і пеня, 500 грн. і 1187,34 грн. штрафи та судові витрати.

Підстави для застосування судом строку позовної давності відсутні з огляду на відсутність заяви відповідачки про це, поданої до суду першої інстанції.

Рішення в частині стягнення із відповідачки на користь банку судового збору суд залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року змінити, стягнувши із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» борг за кредитним договором в розмірі 25434 гривні 16 коп., з яких 10408 гривень 20 коп. - тіло кредиту, 11238 гривень 74 коп. - проценти, 2099 гривень 88 коп. - комісія і пеня, 500 грн. і 1187 гривень 34 коп. штрафи.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом.

Головуючий

Судді: