Справа №486/95/16-ц 28.03.2016 28.03.2016
Провадження №22-ц/784/773/16
Єдиний унікальний номер 486/95/16-ц
Номер провадження 22-ц/784/773/16
Головуючий у 1 інстанції Франчук О.Д. Категорія 32 Доповідач Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Темнікової В.І., Маляренко І.Б..

Із секретарем судового засідання Гордійчук С.С.

За участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат за прострочку виконання грошового зобов'язання, третя особа Відділ Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області,

В С Т А Н О В И Л А :

28 січня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2, посилалась на те, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12.09.2014 року за її позовом в інтересах її малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого від злочину, було вирішено: стягнути з відповідача на її користь у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, 1264,60 грн. щомісяця до досягнення її сином ОСОБА_3 14-річного віку, починаючи з 03 жовтня 2013 року; стягнути з ОСОБА_2 на її користь у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого малолітнім ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1264,60 грн. щомісячно, починаючи з 3 жовтня 2013 року до досягнення дітьми вісімнадцяти років. Також на її користь було стягнуто з ОСОБА_2 22000 грн. компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди та на дітей по 25000 грн. кожному, витрати на оплату юридичної допомоги в розмірі 341,04 грн. За виданим судом виконавчим листом Відділом ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області розпочато та проводиться примусове виконання рішення суду. Зазначений Відділ ДВС надав їй довідку про те, що станом на 01.01.2016 року виникла заборгованість в розмірі 9296,22 грн. за період з 03 жовтня 2013 року по січень 2015 року, оскільки в зазначений період виплати на її користь до досягнення сином ОСОБА_3 14-річного віку не проводились. Також надала довідку про те, що мається заборгованість за період з 03.10.2013 року по 01.01.2015 року виплат на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 26880,10 грн., так як вони також не проводились. Посилаючись на вказане, а також на те, що грошове зобов'язання виникло за рішенням суду, просила застосувати вимоги ч.2 ст. 625 УК України та стягнути з відповідача інфляційні витрати в розмірі 7526,22 грн. та 21762,13 грн. (а.с. 1-3).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у зв'язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання в розмірі 18377,56 грн., вирішено питання про судові витрати (а.с. 66-67).

В апеляційній скарзі на вказане рішення суду відповідач порушує питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає, що рішення суду є незаконним, суперечить обставинам справи (а.с. 70-71).

Відповідач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги. Просив її задовольнити.

Позивач просила рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи, належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12.09.2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого від злочину, було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, 1264,60 грн. щомісяця до досягнення її сином ОСОБА_3 14-річного віку, починаючи з 03 жовтня 2013 року; стягнуто з ОСОБА_2 на її користь у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого малолітнім ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1264,60 грн. щомісячно, починаючи з 3 жовтня 2013 року до досягнення дітьми вісімнадцяти років. Крім того, стягнуто суми на відшкодування моральної шкоди - у розмірі 22000 грн. на користь позивача та по 25000 грн. на кожну дитину. На підставі даного рішення було видано виконавчий лист, який було звернено до примусового виконання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, застосовуючи положення ч.2 ст. 625 ЦК України, виходив з того, що заборгованість по щомісячним платежам має місце, виникла вона з часу набрання рішення суду від 12.09.2014 року законної сили.

Однак з висновками суду погодитись не можна, оскільки судом не враховані всі обставини справи, невірно застосовані норми матеріального права.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.07.2014 року "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. N 10-74/0/4-13).

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-2491цс15 статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

З копії рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2014 року вбачається, що між сторонами до ухвалення вказаного рішення зобов'язальних правовідносин не існувало. Зазначеним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто суми на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (а.с.4-6). Тобто між сторонами виникли деліктні правовідносини.

Зазначені обставини та вимоги норм матеріального права не були враховані судом першої інстанції, тому суд першої інстанції помилково застосував при вирішенні спору положення закону, який регулює порядок сплати інфляційних втрат у зобов'язальних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.

Таким чином законом передбачене право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування йому шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. Наявність підвищення вартості життя визначається на підставі встановленого законодавцем прожиткового мінімуму відповідно до динаміки його зростання.

Оскільки зазначені обставини не були предметом позову, відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не може вийти за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції (ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ Судова палата у цивільних справа у справі за N 6-2307цс15 від 02.03.2016 року)

За такого рішення суду першої інстанції відповідно до вимог п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат за прострочку виконання грошового зобов'язання, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді