Ширяївський районний суд Одеської області
31.03.2016 Справа №: 518/173/16-ц Провадження № 2/518/438/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року Ширяївським районним судом Одеської області у складі:

головуючого судді: Палія С.А.,

при секретарі: Яворській Г.С.,

за участю позивача в особі ПСП «МАЯК»: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ширяєве цивільну справу за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «МАЯК» до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки відповідно до договору оренди землі, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2016 року Приватне сільськогосподарське підприємство «МАЯК» в особі директора ОСОБА_1 (далі позивач), звернулося до Ширяївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_5 (далі відповідач), відповідно до якого просить суд усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки відповідно до договору оренди землі.

Мотивуючи його тим, що 25.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі строком на пять років. Предметом договору оренди землі стала земельна ділянка площею 7,85 га, яка знаходиться на території Чернокутської сільської ради Ширяївського району Одеської області, що посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 289648 від 20.04.2006 року. Зазначений договір був зареєстрований у Ширяївському райвідділі Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 20.11.2008 року за № 66 (далі договір) і діяв до 20.11.2013 року. 28.09.2013 року відповідач звернулася до нього з заявою про продовження терміну дії договору оренди землі, що також підтверджується підписом в прикінцевих положенням договору про продовження терміну дії договору за згодою сторін. В звязку з чим позивач вважав договір продовжений (пролонгований). Оскільки лише через два роки після продовження договору і після того, як земельна ділянку була у 2015 році продискована, оброблена, прокультивована, позивач направив повідомлення щодо того, що буде користуватися зазначеною земельною ділянкою самостійно. Хоча з 2007 і до сьогоднішнього часу орендну плату за договором відповідач отримує.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з вище викладених підстав.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та на обґрунтування заперечень пояснили, що відповідач після закінчення терміну дії договору у 2013 році дійсно зверталася до позивача з заявою про продовження договору оренди, але юридичної дії вказана заява не має, оскільки не є договором. Таким чином у звязку з тим, що позивач відповідно до чинного законодавства не уклав з нею додаткову угоду та не зареєстрував як це передбачено, відповідач вважає, що вона має цілком законі права обробляти та користуватися своєю землею з будь-якого часу, оскільки договір оренди закінчився ще 20.11.2013 року.

Заслухавши пояснення сторін, в ході з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне.

25.12.2007 року ОСОБА_5, (Орендодавець) та приватне сільськогосподарське підприємство «МАЯК» (Орендар) уклали договір оренди землі за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чернокутської сільської ради Ширяївського району Одеської області, площею 7,85 га. Зазначений договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк.

Зазначений договір містить реквізити та підписи сторін, та зареєстрований у Ширяївському райвідділі Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 20.11.2008 року за № 66.

28.09.2013 року відповідач звернувся з заявою до позивача (що також підтверджується підписом в прикінцевих положеннях договору про продовження терміну дії договору за згодою сторін та показаннями свідка), з проханням продовжити термін дії договору оренди землі, після закінчення строку договору оренди земельної.

Згідно наданих представником позивача відомостей про сплату оренди земельної ділянки з 2012-2015 роки, відповідачем отримувалась оплата за оренду земельної ділянки, відповідно до умов договору. Факт отримання від позивача орендної плати за вказані періоди підтвердив також в судовому засіданні відповідач.

Проте через два роки, на підставі того, що між позивачем та відповідачем жодних договорів або додаткових угод оренди земельної ділянки не укладалось, відповідач 23.10.2015 року повідомив, що у 2016 році буде користуватися зазначеною земельною ділянкою самостійно.

При вирішенні справи судом застосовано наступні положення діючого законодавства.

Як зазначено в ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно ст. ст. 759-760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як встановлено судом, саме на підставі відповідного Закону укладено договір оренди землі від 25.12.2007 року, умовами якого передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично обєднує два випадки пролонгації (продовження) договору оренди.

Так, у частинах першій та пятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою, пятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду України від 21.02.2015 р. у справі № 6-219цс14.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, з досліджених доказів та пояснень сторін по справі судом встановлено, що відповідач не вчинив дій, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», направлених на припинення договору оренди. Навпаки, він продовжував отримувати визначену договором орендну плату від позивача, який належним чином продовжував користуватися земельною ділянкою та виконувати свої обовязки за договором, навіть у 2015 році, після того, як відповідач звернувся з заявою до позивача про те, що у 2016 році буде користуватися земельною ділянкою самостійно, і вказана заява не породжує для сторін жодних юридичних наслідків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач користується належною відповідачу земельною ділянкою правомірно, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог, в звязку з чим позов слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 626, 627, 759-760, 764, 770, 777, 792, ЦК України, Законом України «Про оренду землі», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного сільськогосподарського підприємства «МАЯК» до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки відповідно до договору оренди землі задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки розміром 7,85 га, яка знаходиться на території Червонокутської сільської ради Ширяївського району Одеської області та належить їй на підставі державного акту, яка знаходиться в оренді ПСП « Маяк» відповідно до договору оренди землі до 20.11.2016 року включно.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Ширяївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: