АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/99 /2016 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Музичко С.Г.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - Гладченко Ю.І.

з участю : представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа : ОСОБА_6 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа : ОСОБА_6 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення задоволено.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила, право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_3 з АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом надана невірна оцінка поданим доказам і не ураховано, що відповідач позбавляє її можливості проживати квартирі.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Представник апелянта в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов у частині виселення ОСОБА_3 із спірного приміщення виходив з положень ст. 116 ЖК України та того, що позивач своєю поведінкою систематично порушує правила співжиття, що унеможливлює спільне з ним проживання інших членів сім'ї та мешканців квартири, і заходи профілактичного характеру не дали належних результатів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5та ОСОБА_7 на праві власності належить по Ѕ частині АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с. 92).

26.04.2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб.(.а.с.111)

Відповідно до довідки форми 3 за значеною адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_5 - співвласник, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_8 - син та ОСОБА_6 - співвласник.(а.с.84, 112).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 29.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п. 33, 34) роз'яснено судам, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Статтею 157 ЖК Української РСР встановлено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною 1 статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 ЖК якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, для виселення особи з цих підстав, необхідно, щоб вона систематично порушувала правила співжиття, а вжиті до неї заходи попередження або громадського впливу, не дали позитивних результатів.

Із матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_3 систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі (а.с., а.с. 94-95, 97-99, 148 - 153). За таких обставин, судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виселення та визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням ОСОБА_3 з квартири є обґрунтованими і вірно задоволені судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 317 ЦПК України колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді