Ухвала іменем україни
05 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Умнова О.В., розглянувши касаційну скаргу колективного підприємства «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року, у справі за позовом колективного підприємства «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» до ОСОБА_2 про переселення з ліжко-місця на інше ліжко-місце у гуртожитку, -

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року позивач - колективне підприємство «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» звернувся до суду із позовом, в якому просив виселити ОСОБА_2 з ліжко-місця АДРЕСА_1 та вселити відповідача на інше ліжко-місце в кімнату АДРЕСА_2.

Позов мотивовано тим, що на балансі колективного підприємства «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» перебуває гуртожиток по АДРЕСА_1, власником якого є держава в особі Регіонального відділення Фонду державного майна в Полтавській області. Відповідач проживає у гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_1, яка призначена для проживання двох одиноких громадян, на підставі ордеру № 1 від 16 січня 2003 року, який виданий адміністрацією колективного підприємства «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» з правом надання їй у гуртожитку саме ліжко-місця. ОСОБА_2 ніколи не перебувала у трудових відносинах із підприємством. У адміністрації виникла необхідність у переселенні відповідача з одного ліжко-місця на інше, у зв'язку з необхідністю проведення капітального ремонту у кімнаті АДРЕСА_1. На спільному засіданні адміністрації колективного підприємства «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» та профспілкового комітету професійної спілки працівників колективного підприємства «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» від 17 квітня 2015 року прийнято рішення про переселення ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 в кімнату АДРЕСА_2 та виданий відповідний ордер. Оскільки відповідач відмовилась від переселення добровільно, звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Дослідивши подані заявником матеріали, в межах заявлених вимог, вважаю, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності. Обставини, на які посилається заявник не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що переселення ОСОБА_2 в кімнату АДРЕСА_2 з кімнати АДРЕСА_1 викликано необхідністю проведення поточного ремонту у кімнаті АДРЕСА_1 та носить тимчасових характер. Як вбачається з рішення спільного засідання адміністрації КП «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» та профспілкового комітету професійної спілки працівників КП «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» від 17 квітня 2015 року та ордеру № 53 від 28 квітня 2015 року, в них відсутнє посилання на тимчасовість переселення.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач не надав суду жодного доказу у підтвердження того, що жиле приміщення, в якому мешкає відповідач знаходиться в стані, що потребує поточного ремонту та що жиле приміщення, куди останній просить переселити ОСОБА_2 відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Оскільки, Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 27 квітня 2015 року № 84 , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 липня 2015 року за № 778/27223, передбачено переселення мешканців

гуртожитку тільки у зв'язку з проведенням капітального ремонту приміщення, а не поточного, тому відсутні правові підстави для виселення ОСОБА_2 з ліжко-місця АДРЕСА_1.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи місцевим та апеляційним судами не вбачається.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити колективному підприємству «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року, у справі за позовом колективного підприємства «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» до ОСОБА_2 про переселення з ліжко-місця на інше ліжко-місце у гуртожитку.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Умнова