АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/4521/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Неганова Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М. Поливач Л.Д.

при секретарі - Литвиненку Р.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», поданою його представником ОСОБА_2, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 травня 2014 року між ним та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір банківського вкладу №65486-29.1.2, а 11.06.2014 року - договір банківського вкладу №69901-29.1.2. За вказаними договорами позивачем було внесено кошти в розмірі відповідно 651 000 гривень та 652 000 гривень. 05.06.2015 року ОСОБА_1 направив відповідачу заяви про дострокове повернення вкладів. 15.06.2015 року позивачем укладені попередні договори щодо відступлення прав вимоги за вказаними договорами банківського вкладу на загальну суму 900 000 гривень. Сума коштів позивача, що залишається у відповідача, становить 400 000 гривень. Вимога ОСОБА_1 про дострокове повернення грошових коштів за вкладами відповідачем не виконана, а тому, на думку позивача, договори є розірваними, а зобов'язання за ними припинені. Позивач вважає, що з урахуванням гарантованого відшкодування за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, відповідач безпідставно утримує 200 000 гривень власних коштів позивача. Просить зобов'язати ПАТ «Банк «Київська Русь» повернути йому безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 200 000 гривень, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу у сумі 200 000 грн

Не погодившись з рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та увалити нове рішення про відому у задоволення позову.

На обґрунтування своїх доводів, апелянт, вказує зокрема, що у ПАТ « Банк «Київська Русь» введено тимчасову адміністрацію, тому вимоги позивача про стягнення коштів з відповідача порушують порядок задоволення вимог кредиторів.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 травня 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» було укладено договір №65486-29.1.2 банківського вкладу в національній валюті «Київська Русь», а 11.06.2014 року - договір №69901-29.1.2 банківського вкладу в національній валюті «Київська Русь».

Відповідно до пункту 2.1 договорів вкладник надає банку, а банк приймає від вкладника на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу в сумі відповідно за договором №65486-29.1.2 651 000 гривень, а за договором №69901-29.1.2 - 652 000 гривень.

Пунктом 2.4 договорів передбачено, що термін повернення вкладу відповідно за договором №65486-29.1.2 - 30.06.2015 року, а за договором №69901-29.1.2 - 13.07.2015 року.

Пунктом 2.7 договорів передбачено можливість дострокового повернення на вимогу вкладника всієї суми вкладу.

29.05.2014 року позивач вніс на рахунок банку грошові кошти в розмірі 651 000 гривень, а 11.06.2014 року вніс 652 000 гривень, що підтверджується копіями виписки по рахунках від 18.06.2015 року.

05.06.2015 року позивач до закінчення строку дії вказаних договорів звернувся до відповідача з заявами про дострокове повернення коштів за договорами банківського вкладу, однак йому гроші повернуті не були.

19.03.2015 року Національним банком України прийнято рішення про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних.

У зв'язку з цим 19.03.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №61 про запровадження строком на 3 місяці (з 20.03.2015 року по 19.06.2015 року) тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь».

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.06.2015 року за №116 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» до 19.07.2015 року включно.

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 16.07.2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.07.2015 року №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» ОСОБА_3 строком на 1 рік з 17.07.2015 року по 16.07.2016 року включно.

Згідно виписок ПАТ «Банк «Київська Русь» по рахунках від 18.06.2015 року вбачається, що заборгованість по вкладу становить відповідно за договором №65486-29.1.2 - 651 000 гривень, а за договором №69901-29.1.2 - 652 000 гривень.

15 червня 2015 року позивачем були укладені договори про відступлення прав вимоги за вказаними договорами на загальну суму 900 000 гривень, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено гарантовану суму за вкладами в розмірі 200 000 гривень.

Залишок неповернутих коштів становить загалом за обома договорами 200 000 гривень, т.т. по 100 000 гривень за кожним договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем умови договорів не виконані, грошові кошти не виплачені, тому вимоги позивача про стягнення коштів з відповідача є обґрунтованими.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодиться не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ст. 1058 ЦК України договір банківського рахунку закривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Положеннями ч. 1 ст. 26 Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно з ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Відтак, вимоги кредиторів банку після введення тимчасової адміністрації підлягають задоволенню в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отримані під час виконання ліквідаційної процедури кошти, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості, задоволення вимог кредиторів банку поза її межами Законом не передбачено.

Оскільки, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність правих підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 січня 2016 року постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», подану його представником ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді