Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О. , при секретарі Щербанюк К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року заявниця звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності їй свідоцтва про народження.

В обґрунтовування заявлених вимог зазначила, що в теперішній час вона не працює. У 2015 році у неї виникло право на вихід на пенсію за віком згідно ст. 26 Закону україни «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Вона звернулась до УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя із відповідною заявою про призначення пенсії, однак їй було відмовлено з тих підстав, що у її свідоцтві про народження невірно вказане прізвище: замість «Полухіна» зазначено невірно «Палухіна». На підставі викладеного, просила встановити факт належності їй свідоцтва про народження, оскільки встановлення цього факту необхідне їй для оформлення пенсії.

Заявниця у судове засідання не зявилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує заявлені вимоги у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області у судове засідання не зявилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що просить вирішити справу на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч.ч. 1,3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно зі ст.ст. 234, 235 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 і ст. 256 ЦПК України та розяснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

Таким чином, встановлення факту належності особі свідоцтва про народження не входить у перелік юридичних фактів, передбачених ч.1 ст. 256 ЦПК України, які може бути встановлено у судовому порядку.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись в порядку адміністративного судочинства з вимогами про оскарження неправильно вчинених актових записів та внесення змін до них.

Керуючись ст.ст. 234, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. О. Хараджа