АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу №SAMDN4836 від 07 травня 2013 року за умовами якого вона поклала на депозитний рахунок грошові кошти. Посилаючись на те, що відповідач, після закінчення строку вкладу, грошові кошти так і не повернув, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на її користь суму вкладу з урахування відсотків та інфляційних втрат в розмірі 48959,48 грн., а також покласти на відповідача судові витрати по справі (а.с. 4-8).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 177-120).

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне зясування судом обставин у справі, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог (а.с. 128-131).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд посилався на те, що договір банківського вкладу, зобов'язання за яким є предметом даного спору, укладався на території АР Крим, яка була окупована Російською Федерацією, тому до припинення окупації ПАТ КБ «Приватбанк» не може відповідати за даним позовом.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу № SAMDN4836, відповідно до умов якого позивач поклала на депозит грошові кошти в розмірі 1000 грн. на 6 місяців (по 07 листопада 2013 року) під 17% річних (а.с. 10, 30).

За умовами даного договору по закінченню його строку дії, він автоматично пролонгується, у разі якщо вкладник не виявить бажання забрати кошти.

Згідно чеків, оригінали яких були досліджені в суді апеляційної інстанції, сума вкладу станом на 28 січня 2014 року склала 26464,94 грн. (а.с. 11, 31, 158-173).

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою щодо повернення грошових коштів за укладеним договором, проте листом від 20 листопада 2014 року їй було відмовлено у видачі коштів (а.с. 12).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно до положень ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-247цс14 від 28 січня 2015 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

На підтвердження того факту, що сторонами дійсно було укладено договори банківського вкладу (депозиту) позивачем було надано оригінали договору та чеків про внесення коштів. Доказів стосовно спростування зазначених документів відповідачем надано не було.

Зазначені документи, на думку колегії суддів, є належними доказами, в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України.

Також, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам закону та обставинам по справі висновки місцевого суду стосовно того, що ПАТ КБ «Приватбанк» не може відповідати за договорами банківського вкладу, укладеними на території АР Крим до припинення її окупації, а також з того, що зобов'язання за такими договорами виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

Також, з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, правлінням Національного банку України прийнято постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі Постанова).

Відповідно до п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, яка на даний період часу окупована.

Разом з тим судом не було звернуто уваги на те, що договір карткового рахунку було укладено між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване на території України, у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, помилковим є посилання на положення Федерального Закону Російської Федерації «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», оскільки договір банківського вкладу, укладений з позивачем у Кримській філії банку на території Автономної Республіки Крим, яка на момент розгляду справи має статус тимчасово окупованої території.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно із ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «Приватбанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за договором №SAMDN4836 від 07 травня 2013 року сума вкладу в розмірі 26464,94 грн.; нараховані згідно до умов договору відсотки за період 433 днів (з 07 травня 2014 року по 14 липня 2015 року в межах позовних вимог) в розмірі 5361,87 грн. (26464,94 грн. ? 17% / 365 днів ? 433 днів); інфляційні втрати за період з 20 листопада 2014 року по 14 липня 2015 року, в розмірі 11506,72 грн. (103,00% ? 103,10% ? 105,30% ? 110,80% ? 114,00% ? 102,20% ? 100,40% ? 26464,94 грн. 26464,94 грн.). Розрахунок інфляції при цьому виконано на підставі листа Верховного Суду України від 03.04.97 г. N 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».

Таким чином, загалом на користь позивача підлягає стягненню 43 333,53 грн., в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки інфляційні втрати слід рахувати з моменту відмови у видачі коштів позивачу, так як влад був пролонгований, а застосована позивачем при розрахунку відсотків ставка в розмірі 22% не відповідає договірній 17%.

Вирішуючи питання судових витрат та враховуючи, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 1028,14 грн., на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, вказана сума підлягає стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Наб. Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1) в рахунок повернення коштів за договором банківського вкладу №SAMDN4836 від 07 травня 2013 року 43 333,53грн. (сорок три тисячі триста тридцять три гривні 53 коп.), з яких сума вкладу 26 464,94 грн. (двадцять шість тисяч чотириста шістдесят чотири гривні 94 коп.) , відсотки за період з 07 травня 2014 року по 14 липня 2015 року в розмірі 5361,87 грн. (пять тисяч триста шістдесят одна гривня 87 коп.), інфляційні втрати за період з 20 листопада 2014 року по 16 липня 2015 року, в розмірі 11506,72 грн. (одинадцять тисяч пятсот шість гривні 72 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Наб. Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1028,14 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: