Справа № 640/4882/16-ц
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

"29" березня 2016 р. суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Науково-технічного приватного підприємства «ДІНАС» про розірвання договору та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

28.03.2016 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся позивач із позовом до Науково-технічного приватного підприємства «ДІНАС» із вимогами про розірвання договору та визнання права власності.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суд прийшов до наступного.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, а також дотримання позивачем вимог, передбачених ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, а саме:

- в порушення вимог ч. 5 ст. 119 ЦПК України не сплачений судовий збір за розгляд даної справи.

- в порушення вимог п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України не визначено ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена у місячному розмірі 1378 грн.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551 грн. 20 коп.

Таким чином, за звернення до суду із вимогою про розірвання договору позивач повинен сплатити суму судового збору, що складає 551 грн. 20 коп.

Разом з тим, позивач не надав до суду квитанцію на вказану суму за предявлені ним вимоги немайнового характеру.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 80 ЦПК України ціна позову про визнання права власності на майно визначається дійсною вартістю цього майна.

Щодо ціни позову за вимоги майнового характеру та розмір судового збору, то суддя зазначає наступне.

Тобто, у підтвердження ціни позову позивачу було необхідно надати докази про дійсну ринкову вартість спірного нежитлового приміщення.

Згідно п. а ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Згідно Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" на підтвердження оцінки проведеної оцінки майна складається звіт чи акт про оцінку майна.

За Порядком проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженому постановою КМУ від 4 березня 2013 р. № 231 зазначено, що термін дії звіту про оцінку нерухомого майна становить не більш як шість місяців з моменту оцінки, адже ціна позову має бути визначена у наведені строки.

Всупереч наведеному, позивач не визначив ціну позову у передбачений законодавством спосіб та в порушення п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України не зазначив її у позовній заяві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо на момент пред'явлення позову встановити точну ціну позову неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до конюнктури ринку нерухомості мінімальна вартість нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 574,7 кв. м., що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, б. 106 складає приблизно 2870000 грн., тобто ціна позову повинна дорівнювати 2870000 грн.

Таким чином, суд вважає за необхідне визначити розмір судового збору для подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 6890 грн.

Підсумовуючи викладене, позивачу необхідно визначити та вказати ціну позову відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України та надати квитанцію про сплату судового збору на загальну суму 7441,20 грн. що складається з суми судового збору за подачу заяви немайнового характеру, а саме 551,20 грн., та суми судового збору за подачу заяви майнового характеру, а саме 6890 грн.

Отже, позивач має надати квитанцію про сплату судового збору на загальну суму 7441 грн. 20 коп., які повинні бути перераховані на наступний рахунок: отримувач коштів: Управління державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області, код отримувача: 37999675, банк отримувача: ГУДКСУ в Харківській обл., МФО: 851011, рахунок отримувача:0004, код класифікації доходів бюджету: 22030001, у призначенні платежу платником повинно бути вказано: слова "судовий збір", Київський районний суд м. Харкова код ЄДРПОУ суду: 02893746.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Згідно ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог у статтях 119-120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду.

Тому, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Науково-технічного приватного підприємства «ДІНАС» про розірвання договору та визнання права власності - залишити без руху.

Надати позивачу 5-денний строк, з дня отримання цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Розяснити позивачу, що в разі невиконання вимог ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Якуша