Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 315/983/15 Головуючий у 1 інстанції: Телегуз С.М.
Номер провадження 22-ц/778/1766/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

Суддів Спас О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Комунальна установа «Спеціалізоване територіальне медичне обєднання «Психіатрія» про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Комунальна установа «Спеціалізоване територіальне медичне обєднання «Психіатрія» про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що він має вищу медичну освіту по спеціальності лікарська справа і працює дитячим лікарем офтальмологом в Гуляйпільській ЦРЛ. Відповідачі по справі є його близькими родичами. Позивач та відповідачі мешкають в одному спільному дворі в м. Гуляйполе Запорізької області, по вул. 9 Січня,13. Будинки мають спільне подвір'я та спільний заїзд, на протязі останніх чотирьох років між сторонами склалися тривалі неприязні стосунки. Відповідачі систематично розповсюджують відносно нього в письмовій та усній формі серед мешканців міста, в правоохоронних органах і інших державних установах, в тому числі в судових засіданнях, недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Так, 25 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до Комунальної установи "Спеціалізоване територіальне медичне обєднання "Психіатрія" із зверненням про його (позивача) неадекватність, обґрунтовуючи це тим, що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, що свідчить про його тяжкий психічний розлад. З аналогічним звернення відповідач ОСОБА_6 зверталась до прокуратури Гуляйпільського району Запорізької області. За результатами проведених перевірок обставини, викладені в заявах відповідачів, жодного разу не були підтверджені. Крім того, 22.05.2015року, при розгляді справи за позовом ОСОБА_6 в Гуляйпільскому районному суді, остання, в присутності судді, секретаря с/з та всіх учасників стверджувала, що він (позивач) неадекватна людина. Посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідачів, які полягають у розповсюдженні недостовірної інформації про начебто його неадекватний психічний стан, були принижені його честь та гідність, порушені особисті немайнові права, просив суд визнати поширені відповідачами відомості про нього такими, що принижують його честь та гідність, стягнути з відповідачів на свою користь по 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду гне відповідають обставинам справи, оскільки суд не прийняв до уваги, що відносно нього відповідачами була поширена негативна інформація, а тому вона є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати поширену відповідачами інформацію про факт крадіжки взуття, драбини, битонів, великої дитячої машинки, барсетки з грошима, факт неетичної поведінки обливання помиями, гавкає з собаками, справляє потребу, кидає цеглу, факт неадекватності ОСОБА_3, яка потребує психіатричної допомоги в листах надісланих до керівництва Гуляйпільської ЦРЛ, до «Спеціалізоване територіальне медичне обєднання «Психіатрія» Запорізької обласної ради, до прокуратури у Гіляйпільському районі Запорізької області недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_3 Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду по 5000,00 грн. з кожного та судові витрати пропорційно у сумі 1218,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_5, ОСОБА_6 до компетентних органів з приводу дій ОСОБА_3 є реалізацією передбаченого ст.40 Конституції України права на звернення, а тому не являється розповсюдженням недостовірної інформації в розумінні ст.ст. 200,277 ч.1 ЦК України, а є оціночними судженнями, оскільки критична оцінка певних фактів, думки, судження, припущення та ідеї не являються, розповсюдженням негативної інформації, і не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно та всебічно зясував обставини справи на які посилалися сторони, дослідив надані ними докази і відповідно їх оцінив, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та правильно вирішив спір.

Зокрема, судом правильно застосовані норми ст. ст. 16, 277, 297, 299 ЦК України. З системного аналізу вказаних норм матеріального права вбачається, що кожна особа має право на судовий захист, у тому числі, такого особистого немайнового права, як захист честі і гідності, недоторканість ділової репутації, порушеного внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, шляхом спростування цієї інформації у такий же спосіб, яким вона була поширена і здійснюється таке спростування незалежно від вини особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" розяснено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Про зазначене йдеться й у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною 2 ст. 30 Закону передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абзацах 3-5 п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення належним чином враховані норми закону, що регулюють дані питання, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що викладена в зверненні ОСОБА_5 інформація на імя Головного лікаря Комунальної установи "Спеціалізоване територіальне медичне обєднання "Психіатрія" та інформація ОСОБА_6 на імя прокурора Гуляйпільського району Запорізької області є оціночними судженнями відповідачів та врахував, що у такий спосіб відповідачі реалізували своє конституційне право на звернення до органів державної влади, і викладена в їх заявах інформація не може вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні ст. 277 ЦК України.

Судом встановлено, що між сторонами по справі, які являються близькими родичами і мешкають в одному дворі, склалися неприязні стосунки, тривалий час виникають конфлікти і сварки, з приводу яких як позивач, так і відповідачі неодноразово зверталися до правоохоронних і судових органів (а.с. 15-18. 35. 57-67. 69-73. 80. 106-109. 128-136). За результатами перевірки вказаних звернень надавалися відповіді у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

За зверненням ОСОБА_5 25 лютого 2015 року до головного лікаря Комунальної установи «Спеціалізоване територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» із заявою щодо надання медичної допомоги брату ОСОБА_3 та за аналогічним зверненням ОСОБА_6 до прокуратури Гуляйпільського району Запорізької області, надані відповіді, із яких вбачається, що підстави щодо обґрунтованого припущення про наявність у ОСОБА_3 тяжкого психічного розладу відсутні (а.с. 13.14).

За таких обставин, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про те, що інформація, викладена у зверненнях відповідачів до компетентних органів не є такою, що принижує честь,гідність та ділову репутацію позивача, оскільки не є фактичними твердженнями, а є оціночними судженнями.

З урахуванням положень ст. 30 Закону України "Про інформацію", ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, судової практики Європейського Суду з прав людини, судом першої інстанції правомірно визнано що інформація, викладена у зверненнях відповідачів до компетентних органів є оціночними судженнями.

Докази та обставини на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_3 та його представник були предметом дослідження судом першої інстанцій. При їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: