У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Касьяна О.П., Амеліна В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_5, про визнання ордеру недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення площею 11,7 кв.м. в кімнаті 6 квартири АДРЕСА_1, що виданий на ім'я ОСОБА_5, посилаючись на те, що вказане приміщення займається нею на підставі ордеру №014572 серії Б, виданого на підставі Розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації №98 від 12 лютого 2010 року.

Зазначає, що 04 серпня 2010 року між нею та ТОВ «ЖЕК 108» був укладений договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, при цьому вона здійснювала щомісячні платежі за надані послуги.

В лютому 2013 року, при сплаті коштів за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, позивачці стало відомо, що Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією виданий ордер на спірне приміщення на ім'я ОСОБА_5, а тому сплачені нею платежі не були прийняті.

Посилаючи на те, що Голосіївською районною державною адміністрацією порушено право позивачки на вільне користування спірною квартирою, остання просила суд визнати ордер на зазначене вище житлове приміщення на ім'я ОСОБА_5 недійсним, виселити ОСОБА_5 із займаної кімнати 6 квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року, позов залишено без задоволення.

У поданій касаційній скарзі скаржниця ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення, суди попередніх інстанцій виходили із того, що ордер №014572 серії Б від 15 лютого 2010 року, виданий на ім'я позивачки, втратив чинність, враховуючи, що впродовж 30 днів з моменту його видачі позивачка та її донька не вселилися у спірне житлове приміщення та не вживали будь-яких заходів по вселенню, у тому числі із застосуванням судових процедур. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року встановлено, що Розпорядження №59 від 31 січня 2013 року, за яким видано ордер ОСОБА_5 на спірне житлове приміщення та анульовано ордер №014572 серії Б від 15 лютого 2010 року, є законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ч. 1 cт. 58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених Постановою Ради Міністрів УPCP № 470 від 11 грудня 1984 року, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 31 березня 2013 року, в частині анулювання ордеру на жиле приміщення №014572 серії Б від 15 лютого 2010 року, відмовлено та встановлено, що впродовж 30 днів з моменту видачі ордеру позивачка та її донька не вселилися у спірне житлове приміщення та не вживали будь-яких заходів по вселенню, у тому числі із застосуванням судових процедур, а тому ордер №014572 серії Б від 15 лютого 2010 року автоматично втратив чинність.

На підставі положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, враховуючи встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що оскільки зазначений ордер втратив чинність, видача ордеру ОСОБА_5 на спірну кімнату не порушує прав позивачки.

При цьому, доводи скаржниці ОСОБА_4 про те, що відповідач не мав повноважень на анулювання ордеру на жиле приміщення №014572 серії Б, не заслуговують на увагу, з урахуванням того, що були предметом судового розгляду в межах іншої справи (справа №826/17933/14).

Посилання в касаційній скарзі на те що, відповідно до п. 11 роз'яснення Верховного Суду України від 26 травня 2011 року «Про правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» право на жиле приміщення виникає з часу його надання, зокрема прийнятого рішення на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету КЛ «Феофанія» Державного управління справами від 22 травня 2008 року про задоволення заяв мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 про видачу ордерів на житлові приміщення, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Так, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2009 року, яким було задоволено позов ОСОБА_4 до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_5, про надання ордеру на жиле приміщення, та на підставі якого було прийняте розпорядженняГолосіївської районної у м. Києві державної адміністрації №98 від 12 лютого 2010 року, скасоване ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2010 року та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, який своєю ухвалою від 27 листопада 2012 року залишив вказаний позов без розгляду.

Також є необґрунтованими твердження скаржниці ОСОБА_4 про те, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не взяті до уваги обставини, встановлені Голосіївським районним судом м. Києва під час розгляду цивільної справи №2-160/12 за позовом ОСОБА_5 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, КЛ «Феофанія» Державного управління справами, третя особа: ОСОБА_4, про скасування рішень спільного засідання адміністрації та профсоюзного комітету щодо виселення та надання житлового приміщення, а також факт самовільного заняття ОСОБА_5 спірної кімнати 6 у квартирі АДРЕСА_2, надання житла поза чергою, оскільки вказані вимоги не були предметом розгляду в межах даної цивільної справи, а вказане судове рішення не надавалось в якості доказу при розгляді справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Розглядаючи спір та переглядаючи його в апеляційному порядку, суди попередніх інстанцій вірно встановили фактичні обставини по справі, надали їм належну правову оцінку, правомірно застосували норму права, яка застосовується до даних правовідносин, обґрунтовано та законно дійшли висновку про залишення позову без задоволення.

Касаційна скарга висновків судів попередніх інстанцій не спростовує.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

О.П.Касьян

В.І.Амелін