АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3569/16 Справа № 202/2966/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровської від 18 червня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

26 лютого 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, за яким просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 670 грн. 61 коп.; стягнути солідарно з відповідачів 10 000 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3 200 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 судовий збір. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 14.12.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір, згідно умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 1 751, 20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.12.2007 року. У порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 09.10.2013 року за відповідачем ОСОБА_2 наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 46 670 грн. 61 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 1 751 грн. 20 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14 924 грн. 32 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом 283 грн. 68 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором 27012 грн. 81 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 2198 грн. 60 коп. Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн., згідно договору укладеного 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ "А-Банк". Позивач зазначав, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, вимога до поручителів залишена без задоволення, тому змушений звертатися до суду та просив суд задовольнити їх позовні вимоги.

Заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровської від 18 червня 2015 року ухвалено: позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» - задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитно-заставним договором № LGMKRX06630309 від 14.12.2006 року: заборгованість за кредитом 1 751 грн. 20 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14 924 грн. 32 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом 283 грн. 68 коп.; судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить змінити заочне рішення суду, скасувавши його в частині відмови у стягненні неустойки (пені, штрафів) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку доказів по справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суду виходив з того, що 14 грудня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитно-заставний договір, згідно умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 1 751,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.12.2007 року. Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитно-заставним договором станом на 09.10.2013 року сума боргу становить 46 670 грн. 61 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 1 751 грн. 20 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14 924 грн. 32 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом 283 грн. 68 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором 27 012 грн. 81 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 2 198 грн. 60 коп. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не наведено обґрунтований розрахунок заборгованості щодо неустойки (пені), а також суд приймає до уваги всі обставини справи в їх сукупності, а саме: явна невідповідність наслідків порушення зобовязання, принципи розумності та справедливості, вважає можливим відмовити у стягненні неустойки (пені) з ОСОБА_2 В якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ "А-Банк" укладено договір поруки, яким зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн. Кредитно-заставним договором укладеним між позивачем та ОСОБА_2 визначено, кінцевий термін повернення коштів, а саме - 14.12.2007 року. Отже, у позивача виникло право предявити вимогу до поручителів щодо повернення кредиту, починаючи з 14 грудня 2007 року, протягом наступних шести місяців. Крім того, договір поруки, який був укладений між позивачем та ПАТ "А-Банк" - 20 жовтня 2010 року, тобто після кінцевого терміну виконання зобов'язання за кредитно-заставним договором. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання суми боргу за кредитним договором від ОСОБА_2 є доведеним, але право вимоги до поручителів не підлягає захисту, у звязку із пропуском позивача строку звернення до суду, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителя ПАТ "А-Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки суд не з'ясував характер правовідносин, які виникли у сторін та не надано їм оцінку, і не з'ясував яким законом вони регулюється; суд неправильно застосував норми матеріального права; та не звернув увагу на те, що кредитор та поручитель є юридичними особами, що правовідносини між ними виникли із договору поруки, укладеного після кінцевого терміну виконання зобов'язання за кредитно-заставним договором, і спір між ними повинен розглядатися в господарському суді.

Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції помилково не закрив провадження у справі щодо вирішення спору між юридичними особами ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ "А-Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі ч.1 ст. 310, п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України за наступними підставами.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів за розглядом справи дійшла висновку про те, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до позичальника ОСОБА_2 необхідно відмовити у звязку з безпідставністю позову, про що наведене обґрунтування в ухваленому рішенні апеляційного суду.

Вирішуючи спір щодо заявленого позову до поручителя ПАТ «Акцент-Банк», то цей позов за правилами цивільного судочинства не може бути розглянутий.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що для забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ "А-Банк" укладено договір поруки, яким зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн.(а.с.7-8).

Вказаний договір поруки, який був укладений між позивачем та ПАТ "А-Банк" - 20 жовтня 2010 року, тобто після кінцевого терміну виконання зобов'язання за кредитно-заставним договором, саме: 14 грудня 2007 року.

Оскільки виконання зобовязання позичальника обумовлено в кредитно-заставному договорі строком до 14 грудня 2007 року, то укладення банком кредитором з іншим банком поручителем договору поруки через майже три роки - 20.10.2010 року після закінчення терміну виконання кредитного зобовязання не може визначатись, як забезпечувальний захід, у звязку з чим не може застосовуватись солідарна відповідальність у відповідності до вимог ст. 554 ЦК України.

Таким чином, відповідач поручитель може відповідати перед позивачем в межах укладеного ним договору поруки за наявністю для цього підстав.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виключно в межах строку, передбаченого у ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оскільки за спірним договором поруки юридична особа зобовязалась відповідати перед юридичною особою за виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором за яким вже сплив термін його виконання, то даний договір поруки не можна віднести до забезпечувального заходу такого кредитного договору, оскільки він суперечить ч. 4 ст. 559 ЦК України, атому ці договори не можуть бути повязані між собою солідарною відповідальністю, у звязку з чим за встановленими обставинами за розглядом позову до фізичної особи позичальника та юридичної особи поручителя не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не підлягає забезпеченню кредитний договір, за яким кредитору відмовлено у задоволенні позову до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити на підставі ч.1 ст. 310, п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

Керуючись ст.ст.205, 303, 307, 310, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровської від 18 червня 2015 року - скасувати та провадження у справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді З.М. Пономарь

ОСОБА_3