Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/6895/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 березня 2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Полтаві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 08 грудня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення боргу, який уточнив в поданих до суду 15 січня 2016 року та 29 березня 2016 року заявах.

Посилався на те, що 21 березня 2014 року за договором позики передав відповідачу ОСОБА_4 8000 доларів США, в червні 2014 року 100000 грн., а 08 вересня 2014 року передав ще 5500 доларів США. На підтвердження правовідносин відповідачем було надано розписку.

Також позивач вказував, що частина грошових коштів в розмірі 61860 грн. була повернута.

В поданій до суду уточненій позовній заяві просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь грошові кошти в розмірі 390085 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду уточнену позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги визнавав частково. Не оспорював обставину наявності між сторонами по справі договірних зобовязань та наявність договору позики на суму 8000 доларів США. Але посилався на те, що договори позики на суму 5500 доларів США та на суму 100 000 грн. між сторонами не укладалися. Також вважає, що за договором позики відповідач отримав кошти в розмірі 8000 доларів США, що еквівалентно 80000 грн., з яких було сплачено суму 63500 грн., тому відповідач згоден сплатити позивачу залишок боргу в сумі 15600 грн.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено не оспорюється сторонами по справі, що 21 березня 2014 року відповідач ОСОБА_4 отримав від позивача ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 8000 доларів США, які зобовязувався повернути до 20 квітня 2014 року.

Також встановлено, що 08 вересня 2014 року відповідачем ОСОБА_4 отримано в борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5500 доларів США, які зобовязався повернути до 13 вересня 2014 року.

Отримання грошових коштів підтверджено простими письмовими розписками, складеними відповідачем ОСОБА_4

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що у визначений в договорах строк грошові кошти відповідачем ОСОБА_4 повернуті не були.

Встановивши дані обставини, оскільки відповідачем позивачу грошові кошти за укладеними договорами позики не повернуто, суд приходить до висновку, що заборгованість за договорами позики підлягає стягненню з відповідача.

При вирішенні питання про розмір заборгованості суд виходить з того, що відповідачем ОСОБА_4 частково грошові кошти на виконання договорів позики були повернуті, що підтверджено квитанціями про перерахування коштів.

Факт часткового повернення боргу визнається як позивачем, так і відповідачем по справі.

Дослідженими судом квитанціями про перерахування грошових коштів відповідачем ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 встановлено перерахування грошових коштів на загальну суму 62860 грн. (аркуші 22-29 матеріалів кримінального провадження № 0001938).

Оскільки сторонами по справі як одиницю розрахунків за простими письмовими договорами від 21 березня 2014 року та від 08 вересня 2014 року визначено долар США, суд відповідно до вимог ст.ст. 192, 524, 533 ЦК України вважає за необхідне обраховувати суму боргу відповідно до офіційного курсу Національного Банку України української гривні до долару США станом на день ухвалення судового рішення та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача за договорами підлягає до стягнення сума 291921,94 грн. виходячи з наступних розрахунків:

-загальна сума позики за двома договорами складає 13500 доларів США (8000 доларів США+5500 доларів США);

-13500 доларів США боргу х 26,280144 (офіційний курс на день ухвалення судового рішення) = 354 781, 94 грн. (загальна сума позики, визначена на день ухвалення судового рішення);

-354 781,94 грн. 62860 грн. сплаченого боргу = 291921,94 грн. (сума заборгованості за договорами, що підлягає стягненню з відповідача.

Твердження позивача про наявність третього договору позики, укладеного в червні 2014 року на суму 100000 грн. судом не може бути прийняте до уваги.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України визначено вимоги щодо форми договору позики. Зокрема, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Жодного доказу на підтвердження укладеного договору позики (розписки позичальника або іншого документу, який посвідчує передання коштів) позивачем ОСОБА_1 до суду надано не було.

Показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 не можуть бути оцінені судом як доказ укладення договору позики на суму 100000 грн., оскільки останній пояснив, що особисто не був свідком передачі грошових коштів.

Крім того відповідачем ОСОБА_4 оспорюється факт укладення договору позики та отримання грошових коштів в сумі 100000 грн.

Посилання представника відповідача в судовому засідання на ту обставину, до договір позики на суму 5500 доларів США не укладався, а складена відповідачем ОСОБА_4 08 вересня 2014 року розписка є підтвердженням наявності попередніх боргових зобовязань судом оцінюється критично з наступних підстав.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Наявність простої письмової розписки, складеної відповідачем ОСОБА_4 про отримання грошових коштів в розмірі 5500 доларів США є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, отже, між сторонами по справі 08 вересня 2014 року виникли боргові зобов'язання.

Верховним Судом України в у справі N 6-50цс16 викладено правову позицію, згідно з якою письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові N 6-79цс14 від 2 липня 2014 року).

Суд приходить до висновку, що наявність у позивача ОСОБА_1 оригіналів договору позики (розписки, які були досліджені в судовому засіданні) згідно з положенням частини третьої статті 545 ЦК України свідчить про неповернення боргу відповідачем.

Також з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2919 грн. 21 коп.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики в розмірі 291 921 грн. 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2919 грн. 21 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_6

29.03.2016