Справа № 362/6974/15-ц
Провадження № 2/362/312/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

при секретарі Яренко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та скасування відповідного нотаріального запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив визнати договір про відчуження земельної ділянки площею 0,699 га (кадастровий номер :01:027:0020), цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована: Київська обл., Васильківський р-н, с. Путрівка, вул. Леніна, 174, укладений 12.06.2016 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 недійсним, застосувавши реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину та скасувати відповідний запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнути судові витрати з відповідача.

Свої вимоги мотивувала тим, що 01.04.2015 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області винесено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 1034645,00 грн. В рамках судового процесу Васильківським міськрайонним судом Київської області було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно згідно ухвали від 18.03.2015 р. Відповідно до вказаної ухвали суду відділом ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 23.07.2015 р. ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області рішення суду першої інстанції залишено без змін. Станом на сьогоднішній день відділом ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження згідно постанови від 14.08.2015 р. В ході виконання виконавчих дій державним виконавцем з'ясовано, що 12.06.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в порушення вимог чинного законодавства було посвідчено правочин про відчуження земельної ділянки, яка належала ОСОБА_2 на праві власності згідно державного акту серія та номер ЯЕ587740/70044 від 08.08.2007 р. ОСОБА_5. Номер запису про право власності в реєстрі - 10012584. Вважає, що оскільки вказана земельна ділянка перебувала під арештом з 18.03.2015 р., нотаріус не мала права посвідчувати такий договір відчуження нерухомого майна, тому зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки необхідно визнати недійсним та застосувати реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

Позивач та відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи судом повідомлені належно.

Третя особа в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи судом повідомлена належно, до суду надіслала заяву про слухання справи за її відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі обрання нею невірного способу захисту свого цивільного права чи інтересу.

Відповідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також: інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Згідно п. 10 Постанови ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Як встановлено в судовому засіданні, 01.04.2015 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 1034645,00 грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області 18.03.2015 р. у зазначеній справі було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно. Відповідно до вказаної ухвали суду відділом ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2

23.07.2015 р. ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відділом ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження згідно постанови від 14.08.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено правочин про відчуження земельної ділянки, яка належала ОСОБА_2 на праві власності згідно державного акту серія та номер ЯЕ587740/70044 від 08.08.2007 р. ОСОБА_3. Номер запису про право власності в реєстрі - 10012584.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За змістом статті 216 ЦК України та, виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Як вбачається з оспорюваного договору купівлі-продажу, позивач не є стороною правочину, тобто суд вважає, що його права порушені не були.

Як вбачається з ухвали суду від 18.03.2015 р. та постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.03.2015 р. арешт було накладено на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 Спірної земельної ділянки в зазначених ухвалі та постанові вказано не було. Представником позивача не було доведено, що саме ця земельна ділянка буде виконанням зобовязання боржника ОСОБА_2 перед стягувачем ОСОБА_1, оскільки правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, є грошовими зобовязаннями.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав та можливостей задовольнити позовні вимоги позивача, а саме визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки.

Можлива реалізація прав позивача в порядку виконання виконавчого провадження та може бути вирішена в порядку розділу 7 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому питання відповідності спірного правочину діючому законодавству може порушуватись органом ДВС, в провадженні якого перебуває на виконанні виконавче провадження, в межах якого було здійснено арешт майна.

Суд сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, відповідно до вимог ст.ст. 10, 27, 31 ЦПК України, розяснював сторонам у справі їх права, в тому числі подавати докази, заявляти клопотання, змінити предмет або підставу позову, та користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Зважаючи на те, що позивач не є власником спірного майна, та стороною оспорюваного майна, ніякі права позивача не є порушеними, а тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, позовні вимоги є безпідставними і не доведеними, а також не обґрунтованими належними та допустимими доказами, тому суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. ст. 12, 203, 215, 216, 232, 234, 237, 321, 655 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 3, 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та скасування відповідного нотаріального запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Кравченко Л.М.