АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/1406/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1248/16Головуючий у 1-й інстанції Литвин М.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Акопян В.І.

суддів: Хіль Л.М., Кузнєцової О.Ю.

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Олексійовичана рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Артемвугілля" про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку розрахунку та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, керуючись ст.303, ст.143,150 ЦПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

16 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з ДП "Артемвугілля" на його користь заборгованість із заробітної плати, а саме одночасної допомоги при виході на пенсію, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, сума яких буде визначена після надання відповідачем довідок-розрахунків, моральну шкоду в сумі 10 000, 00 грн.

В обґрунтування зазначеного позову, вказував, що при звільненні за ст. 38 КЗпП України відповідач не провів з ним повного розрахунку по заробітній платі а саме не виплачена грошова допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, крім того йому заподіяна й моральна шкода.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з'ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим,просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що відповідач безпідставно та незаконно відмовився надавати документи та розрахунки виплат та заборгованості відносно позивача по справі, а також не звернув увагу на постанову Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 року № 100.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган, зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 згідно наказу № 31 від 05.04.2002 року був прийнятий на посаду підземного проходчика 5-го розряду з повним робочим днем в шахті імені ОСОБА_3, яка 26.02.2007 року була реорганізована в ДП " Артемвугілля"( а.с.6)

13.11.2014 року ОСОБА_2, відповідно до наказу № 974-к, звільнений з роботи в зв'язку з виходом на пенсію з виплатою одночасної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітків.( а.с.6).

Згідно листа в.о. генерального директора ДП"Артемвугілля", підприємство з 28 листопада 2014 року припинило виробничу та фінансово-господарську діяльність як власну, так і діяльність структурних підрозділів на території міста Горлівки Донецької області, адміністративні та виробничі будівлі (приміщення) підприємства захоплені та утримуються незаконними озброєними формуваннями, Державне підприємство "Артемвугілля" не має можливості на даний час визначити наявність та розмір заборгованості по оплаті праці перед позивачем по справі. ( а.с.9 зворот)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних доказів заборгованості у ДП "Артемвугілля" перед ОСОБА_2.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа ,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У постанові Верховного Суду України № 6-2159цс15 від 11 листопада 2015 року міститься висновок про те, що за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

З урахуванням правових висновків, що викладені в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-364цс-16, колегія приходить до висновку, що відповідач не надав відомостей про проведення розрахунку з позивачем в силу форс-мажорних обставин : загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо, які обєктивно унеможливлюють надання таких відомостей.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів оцінює критично, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, оскільки позивач доказів заборгованості не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції, вони висновків суду не спростовують та не приводять до висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 10 березня 2016 рок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: В.І.Акопян

Судді: О.Ю.Кузнєцова

ОСОБА_4

З оригіналом згідно.