Номер провадження: 22-ц/785/1623/16
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков С. М.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: Артеменка І.А.,

суддів: Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс» - ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесатурист», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Ізмаїльська міська рада, Приватне підприємство «Ізмаїл-Дунай-Холдинг», про виділ частки в окремий об'єкт нерухомості, припинення права спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою,-

встановила:

У травні 2013 року позивачка ОСОБА_4 (уточнюючи свої позовні вимоги) звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17/36-2014 від 12 лютого 2015 року виділити належні їй 13/600 частини об'єкту нерухомості по АДРЕСА_1 в окремий об'єкт нерухомості, визнати за нею право власності на вищезазначену частину об'єкту нерухомості з припиненням між нею та відповідачами права спільної часткової власності, привласненням окремого реєстрового номеру та визначенням порядку користування земельною ділянкою за вищезазначеною адресою.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2010 року належить 13/600 частин готельного комплексу по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 2,9081 га. Відповідачі по справі є власниками інших частин об'єкту нерухомості. Вони самостійно користуються та володіють належними їм частинами та спільних приміщень не мають, та належність їм майна на праві спільної часткової власності не дає можливості вільно розпоряджатися ним, оскільки при цьому необхідно враховувати думку іншого співвласника.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Виділено в натурі в окремий об'єкт нерухомості 13/600 частини об'єкту нерухомого майна - готельного комплексу по АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_4 та складаються з літ. «Л» - будівля.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на об'єкт нерухомості, а саме літ. «Л» - будівля по АДРЕСА_1.

Припинено між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс», Приватним підприємством «Ізмаїл-Дунай-Холдинг» право спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1, зареєструвавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як окремий об'єкт нерухомості - літ. «Л» - будівлю по АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_4, привласнивши окремий реєстровий номер.

Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0630 га з виїздом на АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17/36-2014 від 12 лютого 2015 року, додаток № 2 та № 3.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс» - ОСОБА_3подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з висновку експерта, за яким можливий виділ належної позивачці частки в окремий об'єкт нерухомості, та наданий варіант визначення порядку користування земельною ділянкою.

Однак колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.01.2010 року позивачці ОСОБА_4 належить 13/600 частин готельного комплексу по АДРЕСА_1 а саме літ. «Л» - будівля (а.с.3), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4).

Товариству з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс», Приватному підприємству «Ізмаїл-Дунай-Холдинг» належать інші частини зазначеного об'єкту нерухомості.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У суді першої інстанції було встановлено, та не заперечується сторонами, що на місті будівлі під літ. «Л» знаходиться лише фундамент, а сама будівля відсутня, що також відображено у рішенні суду першої інстанції. Тобто позивачка звернулася до суду з позовними вимогами щодо виділу та визнання за нею права власності на неіснуючий об'єкт, від якого залишилася лише залишкова частина на рівні нульового рівня будівництва.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції визнав право власності за позивачкою на об'єкт нерухомості, а саме літ. «Л» - будівля по АДРЕСА_1.

Але будівля згідно державного класифікатора будівель та споруд має складатися з огороджувальних або несучо-огороджувальних конструкцій, які утворюють приміщення.

Як вбачається, з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17/36-2014 від 12.02.2015 року, що став підставою для задоволення позову, залишкова частина будівлі, що належала позивачці, за наведеним у державному класифікаторі будівель та споруд визначенням є спорудою - будівельною системою, створеною в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт з будівельних матеріалів і пов'язаною з землею.

Але колегія суддів звертає увагу, що відповідно до державного класифікатора будівель та споруд це визначення наводиться для споруди у вузькому смислі і не стосується визначення будівлі, як виду споруд.

Таким чином, суд першої інстанції помилково прийняв за основу рішення висновок експерта щодо можливості виділу залишків будівлі - фундаменту, як окремої будівлі.

Також колегія суддів звертає увагу, що допитаний у суді першої інстанції експерт Цуркан В.І. підтвердив, що на даний час будівлі немає, залишився конструктивний елемент будівлі у вигляді фундаменту, стіни демонтовані, що не було прийнято судом першої інстанції до уваги.

Оскільки колегія суддів вважає, що неможливо виділити належні позивачці 13/600 частини об'єкту нерухомості по АДРЕСА_1 в окремий об'єкт нерухомості з вищенаведених підстав, тому не підлягають і задоволенню вимоги щодо визнання за нею право власності на вищезазначену частину об'єкту нерухомості з припиненням між нею та відповідачами права спільної часткової власності, привласненням окремого реєстрового номеру та визначенням порядку користування земельною ділянкою за вищезазначеною адресою.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання надання окремого реєстрового номеру будівлі (адреси) вирішується не в судовому порядку, а входить до компетенції виконавчого органу міської ради.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним, тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс» при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс» судовий збір у розмірі 267,96 грн..

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс» - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесатурист», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Ізмаїльська міська рада, Приватне підприємство «Ізмаїл-Дунай-Холдинг», про виділ частки в окремий об'єкт нерухомості, припинення права спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс» судовий збір у розмірі 267,96 грн..

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

В.І. Сватаненко