Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ТкачукО.С., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним,

встановив:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 червня 2007 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 192 000 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних з кінцевим терміном погашення 21 червня 2017 року. Однак при укладенні договору банк не повідомив його про валютні ризики під час виконання зобов'язання, а умови договору є несправедливими, тому що усупереч принципу добросовісності виник істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати кредитний договір від 22 червня 2007 року недійсним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий судовий розгляд.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, дійшли правильного висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом. При цьому, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи позивача щодо початку перебігу строку позовної давності з моменту оприлюднення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-2625 св 14, оскільки моменту укладення кредитного договору та його умов вказане процесуальне рішення не стосується, як і юридична необізнаність позивача, що не може бути підставою для визначення початку перебігу строку позовної давності, з урахуванням доводів сторони щодо відсутності пропуску такого строку та заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником - ОСОБА_3, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2016 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.С.Ткачук