Справа № 316/2680/15-ц
Провадження № 2/316/124/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2016 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

в складі головуючого судді: Курач І.В.,

при секретарі: Черкашиній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон»» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон»» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення коштів ( а.с. 2-11).

Після уточнення ( а.с. 71) , позовні вимоги мотивував тим, що 17 листопада 2015 року між нею - ОСОБА_1 (надалі за текстом позивач) , та ТОВ Лізинговою компанією « Еталон» (надалі за текстом відповідач») було укладено договір Фінансового лізінгу № 003209, відповідно до якого позивач мав намір для особистих потреб придбати у відповідача міні трактор Donfeng 354.

Відповідно до умов Договору лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (міні трактор Donfeng 354, зазначений у п.3.1 договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, передбачених договором.

В усній формі представник відповідача роз'яснила, що вона повинна спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 24 000 гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з нею буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день нею було сплачено на рахунок відповідача суму в 24 000,0 грн. з зазначенням призначення платежу згідно договору № 003209.

Однак, представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Вана ж вважала, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії та призначення платежу, що був зазначений в рахунку для оплати, наданим цим представником). В договорі це передбачено, але у неї не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, оскільки представник відповідача не надала достовірної ініформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий.

За умовами договору, з якими вона ознайомилась вжке після підписання, до отримання в користування предмета лізінгу, лізингоотримувач повинен сплатити лізінгодавцюперший лізинговий платіж, який складається з таких платежів: комісія за організацію - 10%, авансовий платіж 50%, комісія за передачу 3% від ціни предмета лізінгу. Авансовий платіж, який відповідно до умов договору може збільшитись в сумі, лізінгоодержувач має право сплатити частинами протягом 12 місяців. Вказане випливає із визначення термінів у договорі, його умов та підтверджується Додатком № 1 до договору.

Вважає, що під час попередніх переговорів представником компанії її введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору їй стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернути, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав позивача як споживача.

Посилаючись на норми Закону України « Про захист прав споживачів», норми Цивільного Кодексу України, просить суд: - визнати недійсним договір фінансового лізінгу № 003209 від 17 листопада 2015 року; - стягнути з ТОВ « Лізінгова компанія «Еталон» сплачені кошти в розмірі 24 000,0 грн., сплачену банку комісію в розмірі 240,0 грн. , моральну шкоду в розмірі 5 000,0 грн. та судовий збір.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала в повному обсязі, просить допустити в якості представника ОСОБА_2 ( а.с. 69).

Представник позивача, що діє на підставі довіреності ОСОБА_2 ( а.с. 70), в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення відповідно до тексту позовних вимог та до тексту пояснень на заперечення відповідача, наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про розгляд справи, надав письмові заперечення, в якому також заявив про розгляд справи в його відсутність ( а.с. 52-62; 82-88).

Вислухавши доводи сторони позивача, дослідив матеріали справи суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами по справі 17 листопада 2015 року укладено договір № 003209 фінансового лізингу з додатками ( а.с. 13-28).

Підписавши договір, сторони погодились на умови, викладені в договорі.

На виконання умов договору позивач сплатила комісію за організацію в розмірі 24 000,0 грн., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача ( а.с. 25).

Умовами договору в розділі визначення термінів зазначено, що адміністративний платіж сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізінгу, в розмірі вказаному в додатку № 1 до даного договору, сплачена лізінгоодержувачем на рахуноклізингодавця до дати передачі предмета лізінгу.

Комісія за організацію одноразова плата лізінгоодержувачем лізінгодавцю за перевірку, розгляд і підготовку документів для оформлення даного договору, моніторинг, систематизацію та аналіз даних, отриманих з різних джерел по всій території України, зустрічі та перемовини з дилерами та дистриб'ютерами на предмет придбання предмета лізінгу, купівлю предмета лізінгу, супроводження договору протягом всього строку його дії та відшкодування інших витрат лізінгодавця, що пов'язані з його виконанням( у тому числі не зазначені в цьому договорі, але що можуть виникнути у лізінгодавця в процесі його виконання).

Згідно з ст.12.12 у випадку розірвання даного договору лізінгоодержувачем до підписання Акта приймання передачі предмета лізінгу, лізінгодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплати суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізінгоодержувачу не повертається.

Відомостей про виконання договору з боку відповідача суду не надходило.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу № 003209 від 17.11.2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом ( розділ 12 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 3.5 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 3.5 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. На вимогу суду ухвалою від 10.03.2016 року про надання письмової інформації щодо наявності у відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб ( а.с. 77, 81) інформації не надійшло.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір №003209 фінансового лізингу від 17.11.2015 року, укладений між позивачем по справі та ТОВ «Лізінгова компанія Еталон», нотаріально посвідчено не було.

Частинами 1 та 2 ст. 215 ЦК України регламентовано підставу недійсності правочину - недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, з урахуванням наявних у справі доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, через що укладений сторонами договір № 003209 фінансового лізингу від 17.11.2015 оку підлягає визнанню недійсним, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена останнім сума загалом в розмірі 24 000,0 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з вимог, передбачених ст. 88 ЦПК України.

Позивач при звернені до суду сплатив судовий збір в розмірі 487,20 грн.( а.с.1).

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі, є підстави для стягнення судового збору на користь позивача з відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10,11, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон»» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення коштів - задовольнити.

Визнати недійсним договір № 003209 фінансового лізингу від 17 листопада 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон» та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон» (ідентифікаційний код юридичної особи 38865527, юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Кутузова, б. 18 кв.7 ) на користь ОСОБА_1 24 000,0 грн., та сплачений судовий збір в розмірі 487,20 грн., а всього підлягає стягненню 24 487,20 грн..

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 15.04.2016 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І. В. Курач