Справа № 278/2508/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 березня 2016 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.
секретаря с/з ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Омега Банк", третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтопостач" про визнання іпотеки припиненою та зняття заборони,
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою, вказуючи в позові, що 26 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», в подальшому найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК» (надалі за текстом - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнафтопостач» було укладено Кредитний договір №Т240608-К/15 за яким Банк надав ТОВ «Укрнафтопостач» кредит у вигляді поновлювальної лінії в сумі 900 000 гривень зі сплатою за користування кредитом 21% річних, з терміном остаточного повернення до 25.06.2009 року. В якості забезпечення своєчасного і повного виконання ТОВ «Укрнафтопостач» зобов'язань за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір від 26.06.2008 року за умовами якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, яке належить позивачу на праві приватної власності, а саме: житловий будинок, літ «А», загальною площею 51.6 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Сонячне, вул.Чапаєва, 26; земельна ділянка, площею 2000 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Сонячне, вул.Чапаєва, 26; земельна ділянка площею 1200 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, територія Вересівської сільської ради. Позивач вважає, що іпотека, яка виникла на підставі Іпотечного договору укладеного між Банком та ним від 26.06.2008 року є припиненою, оскільки Банк надіслав на адресу ТОВ «Укрнафтопостач» та ОСОБА_2 вимогу виплатити у повному розмірі всю суму заборгованості з попередженням звернення стягнення на предмет іпотеки 17.02.2010 року, і таким чином реалізував своє право на дострокове повернення кредитних коштів згідно п. 7.3. Кредитного договору, а відповідно строк позовної давності обраховується саме з цієї дати, а з моменту надіслання вимоги минуло більше трьох років, строк позовної давності щодо вимог ПАТ «ОМЕГА БАНК» до ОСОБА_2 сплив, так само сплив і строк позовної давності за основним зобовязанням ТОВ «Укрнафтопостач».
Представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в ньому, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Представник відповідача ПАТ «ОМЕГА БАНК» та представник третьої особи ТОВ «Укрнафтопостач» в судове засідання не зявилися. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи за їхнім місцезнаходженням, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 26 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», в подальшому найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК» (надалі за текстом - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнафтопостач» було укладено Кредитний договір №Т240608-К/15 за яким Банк надав ТОВ «Укрнафтопостач» кредит у вигляді поновлювальної лінії в сумі 900000 гривень зі сплатою за користування кредитом 21% річних, з терміном остаточного повернення до 25.06.2009 року.
В якості забезпечення своєчасного і повного виконання ТОВ «Укрнафтопостач» зобов'язань за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір від 26.06.2008 року за умовами якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, яке належить позивачу на праві приватної власності, а саме: житловий будинок, літ «А», загальною площею 51.6 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Сонячне, вул.Чапаєва, 26; земельна ділянка, площею 2000 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Сонячне, вул.Чапаєва, 26; земельна ділянка площею 1200 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, територія Вересівської сільської ради (а.с.6-7).
Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (Закон) визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року №5, предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.
Банк надіслав на адресу ТОВ «Укрнафтопостач» та ОСОБА_2 вимогу виплатити у повному розмірі всю суму заборгованості з попередженням звернення стягнення на предмет іпотеки 17.02.2010 року, і таким чином реалізував своє право на дострокове повернення кредитних коштів згідно п. 7.3. Кредитного договору (а.с.8), відповідно строк позовної давності обраховується саме з цієї дати.
За статтею 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст.589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
У відповідності до ч.2 ст.590 Цивільного кодексу України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.6 ст.3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України "Про іпотеку", а також, відповідно до умов, передбачених в п.7.5. договору іпотеки, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Згідно з ч.3 ст.33 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Як зазначалось вище, банк і третя особа, умовами укладеного кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню залежно від договорів (термін остаточного повернення кредиту). Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено щомісяця. Таким чином, поряд з визначеним договором терміном остаточного повернення кредиту, сторонами було встановлено строки виконання боржником зобов'язань, що є складовими зобов'язання, яке виникло на основі договору (внесення щомісячних платежів). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 Цивільного кодексу України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, яка визначає наслідки порушення договору позичальником, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Керуючись ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, банк у вимозі повідомив, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором є таким, що настав та вимагав сплатити заборгованість на протязі 30 днів.
Таким чином, відповідно до вказаної вимоги банк скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України та змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, зазначивши днем остаточного їх погашення тридцятий день з дня направлення відповідної письмової вимоги, тобто 16 березня 2010 року.
Як вбачається з обставин справи, заборгованість за кредитним договором до вказаного строку сплачена не була, отже, станом на вказану дату у позивача виникло право звернення до суду за захистом свого порушеного права та задоволення своїх майнових вимог.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252 - 255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У відповідності до ст.3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про іпотеку", якою визначені підстави припинення іпотеки, іпотека припиняється у разі:
- припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;
- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;
- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;
- визнання іпотечного договору недійсним;
- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;
- з інших підстав, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).
У відповідності до статті 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Згідно з ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Дана позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 17.09.2014 року по справі № 6-125цс14, в Постанові від 01.07.2015 року по справі №6-345цс15; Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 03.06.2015 року по справі №6-1256св 15.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Омега Банк", третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтопостач" про визнання іпотеки припиненою та зняття заборони, є обґрунтованим та таким, що підлягають до задоволення у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.203, 215, 233, 525, 526, 527, 625, 1046 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -
Позовом ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати іпотеку, яка виникла на підставі Іпотечного договору від 26 червня 2008 року укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», в подальшому найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК» та ОСОБА_2 - припиненою.
Зняти заборону відчуження з нерухомого майна, а саме: житловий будинок, літ «А», загальною площею 51.6 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Сонячне, вул.Чапаєва, 26; земельна ділянка, площею 2000 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Сонячне, вул.Чапаєва, 26; земельна ділянка площею 1200 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, територія Вересівської сільської ради, обтяженого Іпотечним договором від 26 червня 2008 року укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», в подальшому найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК» та ОСОБА_2, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та вилучити запис про таке обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. В. Зубчук