Справа №463/5952/15-ц
Провадження №4-с/463/6/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г.І.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

за участю представника заявника ОСОБА_2

представника ВДВС ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал банк», державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_5 про визнання неправомірним рішення державного виконавця, скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, суд -

встановив:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, просив визнати неправомірним рішення державного виконавця Личаківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_5 по винесенню постанови від 18.11.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, яке належить ОСОБА_4 в межах виконавчого провадження №49391502; скасувати постанову державного виконавця Личаківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_5про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуженнявід 18.11.2015 року, винесену в межах виконавчого провадження №49391502.

Скаргу мотивує тим, що 05.03.2014 року державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/463/610/13, виданого Личаківським районним судом м.Львова від 10.02.2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 294 722,22 грн. та 2700,02 грн. судових витрат. Крім цього, в процесі виконавчого проваження державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_4, зокрема на транспортний засіб марки AUDI A8. В результаті проведення трьох електронних торгів вищевказаний автомобіль реалізований не був у звязку з відсутністю покупців, а стягувач ПАТ «Універсал Банк» відмовився залишити вказане рухоме майно за собою в порядку ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження». Тому 17.11.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого листа без виконання. Однак, уже 18.11.2015 року державним виконавцем повторно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/463/610/13 та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4, в тому числі на транспортний засіб марки AUDI A8. Вказану постанову державного виконавця скаржник вважає незаконною та такою, що винесена з порушенням вимог законодавства про виконавче провадження, а саме ч.7 ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі відмови стягувача залишити за собою нереалізоване майно, таке повертається боржнику. Стверджує, що таке майно йому повернуто не було, чим порушено його права як власника. А тому вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених у ній.

Представник ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання з розгляду даної скарги не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, при причини неявки суд не повідомив.

Представник ВДВС проти скарги заперечив, пояснив, що вимог законодавства про виконавче провадження, про які стверджує у своїй скарзі скаржник, не порушував. Крім того, зазначив, що проведені тричі електронні торги щодо реалізації транспортного засобу скаржника ОСОБА_4 було визнано такими, що не відбулися у звязку з відсутністю покупців. У звязку з цим державним виконавцем в порядку виконання вимог ч.7 ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження» направлено стягувачу ПАТ «Універсал Банк» лист із пропозицією залишити нереалізоване майно за собою. Зважаючи на те, що стягувач відмовився залишити майно за собою, державним виконавцем 17.11.2015 року було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. Пояснив, що арешт з майна не було знято, а майно не повернуто стягувачу у звязку з відсутністю в законодавстві процедури здійснення такого повернення. Крім того, 18.11.2015 року стягувачем ПАТ «Універсал Банк» повторно подано заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2/463/610/13, а тому державним виконавцем в порядку ч.2 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження», яка передбачає 3-денний строк на відкриття виконавчого провадження, 18.11.2015 року було повторно відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши думку учасників процесу, постановляючи ухвалу відповідно до вимог ст. 210 ЦПК України, суд вважає, що в скарзі слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.02.2014 року Личаківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист №2/463/610/13 на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15.07.2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 294 722,22 грн. та 2700,02 грн. судових витрат.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» інші виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строк для виконання судових рішень встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його постановлення.

Оскільки рішення суду від 15.07.2013 року набрало законної сили 03.12.2013 року, то кінцевий термін предявлення його до виконання є 04.12.2014 року.

З пояснень представника скаржника, даних в судовому засіданні, встановлено, що на підставі вищевказаного виконавчого листа 05.03.2014 року державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ було відкрито виконавче провадження. Крім того, в ході здійснення виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_4, в тому числі на транспортний засіб марки AUDI A8, легковий седан В, чорного кольору, 2002 р.в., бензин, д.н.з. НОМЕР_1, обєм двигуна 3697 куб.см., номер кузова: WAUZZZ4D22N003838.

12.05.2015 року Личаківським ВДВС ЛМУЮ подано заявку №2584 на реалізацію арештованого майна, а саме: транспортного засобу марки AUDI A8, легковий седан В, чорного кольору, 2002 р.в., бензин, д.н.з. НОМЕР_1, обєм двигуна 3697 куб.см., номер кузова: WAUZZZ4D22N003838, належного боржнику ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.29).

З матеріалів справи вбачається, що електронні торги з приводу реалізації арештованого транспортного засобу скаржника ОСОБА_4 проводились тричі, однак були визнані такими, що не відбулись у звязку з відсутністю покупців.

Відповідно до положень ч.6 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Судом встановлено з пояснень учасників процесу та долучених до справи матеріалів, що 20.10.2015 року державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ було направлено ПАТ «Універсал Банк» (стягувач) лист з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно (а.с.23). Однак, згідно відповіді, наданої 17.11.2015 року представником ПАТ «Універсал Банк», стягувач відмовився від залишення за собою нереалізованого транспортного засобу боржника та просив не знімати накладені ДВС арешти на майно ОСОБА_4, оскільки такі можуть бути зняті лише у випадку закінчення виконавчого провадження в порядку статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (ас.22).

У відповідності до п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»,якою передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника не реалізоване під час виконання рішення, державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ винесено постанову ВП №42320341 від 17.11.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві (а.с.7).

Повернення виконавчого документу стягувачу не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 Закону.

Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дати його повернення.

Покликання скаржника на порушення державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій положень ч.7 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» суд вважає хибними та необґрунтованими. Оскільки, згідно з положеннями частини цієї статті, у разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається та воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. Хоч законодавцем і передбачено повернення боржнику нереалізованого майна, однак в законодавстві відсутній механізм здійснення процедури повернення такого майна, що позбавляє державного виконавця реалізувати положення цієї норми.

Крім того, скаржник як на підставу порушення державним виконавцем вимог закону здійснює покликання на те, що державний виконавець, не повернувши боржникові нереалізоване майно, повторно відкрив виконавче провадження та виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказані покликання суд теж не приймає до уваги, оскільки вони не містять під собою обґрунтувань на підставі норми закону.

Як було зазначено вище, повернення виконавчого документу стягувачу не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу було видано 17.11.2015 року, а уже на наступний день 18.11.2015 року стягувачем подано повторно заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2/463/610/13 (а.с.86). А державним виконавцем, відповідно, цього ж дня 18.11.2015 року, в межах передбаченого положеннями ч.2 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження» 3-денного строку, винесено постанову ВП №49391502 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2/463/610/13, виданого Личаківським районним судом м.Львова від 10.02.2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 294 722,22 грн. та 2700,02 грн. судових витрат. Крім того, 18.11.2015 року винесено постанову ВП №49391502 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все належне ОСОБА_4 майно.

З врахування вищенаведеного, суд приходить про висновку про відсутність в діях державного виконавця Личаківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_5 порушень вимог законодавства про виконавче провадження , а тому вимоги скаржника є безпідставними та не можуть бути задоволеними.

Керуючись 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 383-389 ЦПК України, ст.ст. 1,2,17,19,20,25,57,62, Закону Україин «Про виконавче провадження», суд, -

ухвалив:

В скарзі відмовити в повному обсязі.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І.