АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 689/2446/15-ц
Провадження № 22-ц/792/510/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Матковської Л.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданої її представником ОСОБА_2, на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, третя особа приватний нотаріус Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області Павлик Наталія Петрівна, про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

19 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла її прабаба ОСОБА_5, яка проживала у будинку АДРЕСА_1. На час смерті разом з останньою проживала її дочка ОСОБА_6 - баба позивачки, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Фактично прийняла спадщину після смерті останньої мати позивачки ОСОБА_7, яка ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла. Однак, за життя не оформила право на спадщину, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування та ведення особистого підсобного господарства.

16 липня 2015 року приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області їй відмовлено в оформлені спадкових прав через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.

А тому, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 47,3 кв.м. та земельну ділянку площею 0,42 га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року у задоволенні позову відмолено.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Соловйов А.В. Провадження № 22-ц/792/510/16

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 39

Непогоджуючись з даним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Рішення вважає таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Поза увагою суду залишився той факт, що мати позивачки ОСОБА_7 була єдиним спадкоємцем після смерті баби ОСОБА_6, фактично прийняла спадщину і цей факт ніким не заперечувався.

Суд не врахував, що в силу положень ч. 2 ст. 1225 ЦК України до неї, як спадкоємця житлового будинку перейшло право власності і на земельну ділянку, на якій він розміщений.

Окрім того, суд безпідставно та в порушення вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України відмовив у задоволенні позову, оскільки представник відповідача Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району позов визнав.

Учасники процесу своїм правом на безпосередню участь у судовому засіданні не скористались. Про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно із заявами Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області та приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області Павлик Н.П. розгляд справи просили проводити у їх відсутність.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що відсутні відомості про дату народження прабаби позивачки ОСОБА_5, докази того, ким було створене спірне майно та докази його належності спадкодавцям по ланцюгу.

Окрім того, суд не прийняв визнання позову відповідачем, посилаючись на те, що довіреність, видана представнику останнього не передбачає права визнавати позов, мотиви визнання позову не ґрунтуються на правових підставах чи доказах, таке визнання негативно впливає на права інших суб'єктів, в тому числі територіальної громади, можливих, але не повідомлених суду потенційних спадкоємців різних черг.

Проте, з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони зроблені з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права через неповне з'ясування всіх обставин справи.

Відповідно до вимог ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 130 ЦПК України попереднє судове засідання проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи. Якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд: 1) уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; 2) вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; 3) визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; 4) з'ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин; 5) за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів та виклик свідків, про проведення експертизи, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача, особи, яка надає правову допомогу, або про судові доручення щодо збирання доказів; 6) у невідкладних випадках проводить огляд на місці, огляд письмових і речових доказів; 7) за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про вжиття заходів забезпечення позову; 8) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду; 9) визначає час і місце судового розгляду.

Незважаючи на те, що попереднє судове засідання не є обов'язковим (ч. 7 ст. 130 ЦПК України), суд не виконав вимоги вищевказаних норм. Зокрема, не уточнив позовних вимог щодо визнання права власності на будинок. Натомість, з матеріалів справи та позовної заяви вбачається, що спір виник щодо всього домоволодіння. У процесі підготовки до розгляду справи суд не визначив факти, які необхідно встановити для вирішення спору, зокрема, факти родинних стосунків між спадкодавцями та спадкоємцями, належності будинку на праві власності спадкодавцям та які докази існують на підтвердження вказаного. Крім того, не визначився які з цих фактів визнаються сільською радою, нотаріусом, а отже не підлягають доказуванню, а які потребують цього. Невжиття судом всіх дій, необхідних для підготовки справи до судового розгляду призвело до неповного з'ясування всіх обставин справи та винесення незаконного рішення.

Що стосуються відмови суду у прийнятті від представника відповідача визнання позову з посиланням на те, що в довіреності, виданій останньому, не передбачено такого права, то такі також суперечать як нормам цивільного, так і цивільно-процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій.

У справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб (ч. 1 ст. 26 ЦПК України). Крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

Юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (ч.ч. 3, 4 ст. 38 ЦПК України).

Відповідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви або усної заяви, зробленої у судовому засіданні.

В матеріалах справи міститься довіреність, видана 20 січня 2016 року Солобковецьким сільським головою, якою він уповноважив Сноз Надію Василівну представляти інтереси сільської ради в Ярмолинецькому районному суді (а.с. 51). Будь-які обмеження представника на вчинення певної процесуальної дії, в тому числі на визнання позову, в ній відсутні.

Що стосується іншої мотивації вказаної відмови суду, то вона також не має під собою жодного законного підґрунтя та обґрунтування.

Апеляційним судом встановлено, що власником житлового будинку, побудованого у 1928-1930 роках, розташованого по АДРЕСА_1 та надвірних споруд була ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла.

У вказаному будинку разом з нею проживали донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та зять ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, в яких у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_8 року народилось донька ОСОБА_7 (а.с. 87, 88-89, 90-91).

8 вересня 1977 року ОСОБА_7 одружилась з ОСОБА_12, в яких у шлюбі під час проживання у цьому ж будинку народилось двоє доньок ІНФОРМАЦІЯ_9 року - ОСОБА_13 та ІНФОРМАЦІЯ_10 року - ОСОБА_1 (позивачка) (а.с. 37, 5, 90-91).

18 серпня 2006 року ОСОБА_1 одружилась, після чого почала носити прізвище чоловіка - ОСОБА_1 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_6 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_11 року помер ОСОБА_11 (а.с. 88 зворот, 92 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла ОСОБА_7 - мати позивачки (а.с. 9).

ОСОБА_7 постійно до дня смерті була зареєстрована та проживала у вищевказаному будинку. Станом на час її смерті з нею була зареєстрована її донька ОСОБА_1 (а.с. 35).

Вказане підтверджується даними: погосподарських книг за 1986-1990 роки, 1996-2000 роки, 2000-2005 роки та 2010-2015 роки (а.с. 88-95); довідки Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, виданої 3 червня 2015 року за № 334; свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 (а.с. 37); свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с. 5); свідоцтва про шлюб, зареєстрованого між ОСОБА_15 та ОСОБА_1 (а.с. 8); свідоцтва про смерть ОСОБА_7 (а.с. 9); повідомлення Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області № 02-21-11 від 16 лютого 2016 року (а.с. 87).

3 лютого 2015 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області Павлик Н.П. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року (а.с. 28).

8 липня 2015 року ще одна донька ОСОБА_7 - ОСОБА_13 звернулась із заявою до цього ж нотаріуса, в якій відмовилась від прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 32).

16 липня 2015 року позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, яка складається з земельної ділянки, площею 2,55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району та яка належала ОСОБА_7 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 41).

Що стосується домоволодіння, яке залишилось у спадщину після смерті матері, то нотаріус відмовив позивачці в оформленні спадкових прав у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а.с. 10).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 Ярмолинецького району, виготовленого 19 червня 2015 року з виїздом на місце КП «Ярмолинецьке БТІ», на експлікації земельної ділянки знаходяться житловий будинок, літня кухня, підвал, два хліва. У будинку кількість жилих кімнат - 3, загальна площа - 47,3 кв.м., жила площа - 34,3 кв.м., допоміжна (підсобна) - 12,9 кв.м. Характеристика будівель і споруд: А-І Житловий будинок - глиновий, площа 68.0 кв.м., 60 % зносу; Б Літня кухня - цегляна, площа 23,7 кв.м., 45 % зносу; б 1 Хлів - цегляний, площа 9,9 кв.м., 45 % зносу; б Підвал - кам'яний, площа 14,5 кв.м., 45 % зносу; В Хлів - глиновий, площа 25,9 кв.м., 55 % зносу; 1-2 Огорожа штахетна, 60 % зносу (а.с. 11-13).

З урахуванням вищевказаних норм права, вчасного звернення позивачки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, доведення факту фактичного прийняття її матір'ю спірного домоволодіння у спадок після смерті баби, але неоформлення своїх прав у нотаріуса, набуття права власності на вказане майно прабабою позивачки відповідно до норм, які діяли станом на час його будівництва, відмови нотаріуса в оформленні спадкових прав, визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, є всі підстави для захисту невизнаних прав останньої та часткового задоволення позову про визнання права власності ОСОБА_1 на будинок у порядку спадкування після смерті матері.

Що стосується вимог позивачки про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,42 га, надану для обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, то суд першої інстанції правильно, з посиланням на вимоги ст.ст. 125, 126 ЗК України та ст. 1225 ЦК України, виходив з того, що така ділянка переходить у власність або у користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні. Оскільки суду не було доведено наявність та отримання спадкодавцем відповідного рішення компетентного органу, то в цій частині рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з цим, воно підлягає скасуванню в частині відмови у визнанні за ОСОБА_1 права власності на будинок у порядку спадкування після смерті матері з ухваленням апеляційним судом нового рішення.

В іншій частині рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданої її представником ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року в частині відмови у визнанні за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок в порядку спадкування скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на А-1 житловий будинок загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м., з надвірними будівлями: Б літньою кухнею площею 23,7 кв.м.; б 1 хлівом площею 9,9 кв.м.; б підвалом площею 14,5 кв.м.; В хлівом площею 25,9 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, у с. Солобківці Ярмолинецького району Хмельницької області.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова