Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,

СавченкоВ.О., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства з утримання житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа − комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр», про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги; за об'єднаним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, до комунального підприємства з утримання житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення майнової шкоди, визнання дій такими, що порушили права споживача, визнання недійсними рахунків та зобов'язання вчинити дії

за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_5, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року комунальне підприємство з утримання житлового господарства Дніпровського району міста Києва (далі - КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва) звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, квартирну плату та плату за комунальні послуги не сплачують. У зв'язку з цим станом на 01 листопада 2012 року заборгованість за комунальні послуги з 01 травня 2001 року склала 24 665,65 грн.

Збільшивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за квартирну плату та плату за комунальні послуги у розмірі 29 508,38 грн та судові витрати.

ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому зазначали, що договори про надання житлово-комунальних не були укладені з вини КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва, останній відмовляв у праві на безкоштовне отримання довідок та реєстрацію новонароджених дітей, онуків, примушував сплачувати за вищевказані дії великі суми коштів за рахунками.

Уточнивши позовні вимоги, просили суд застосувати трирічний строк позовної давності та визнати дії відповідача такими, що порушили їх права.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року у задоволенні позову КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва та у задоволенні об'єднаного позову ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, відмовлено.

Апеляційним судом справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року в частині відмови у задоволенні позову КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 3 987,51 грн та 91,35 грн судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 5 303,72 грн та 91,35 грн судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 3 987,51 грн та 91,35 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 5 807,70 грн та 91,35 грн судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та залишити без розгляду позов КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1997 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в рівних частках (а. с. 6, т. 1).

Згідно з довідкою форми 3, виданою житлово-експлуатаційною організацією № 415, власником особового рахунку вищевказаної квартири є ОСОБА_3 У квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_3, ОСОБА_6, неповнолітній ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, неповнолітній ОСОБА_10 (а. с. 5, т. 1).

Судом встановлено, що виконавцем житлово-комунальних послуг за адресою: вул. Марганецька, 22, м. Київ є КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва (а. с. 5, т. 2).

Колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, оскільки такі висновки узгоджуються із вимогами закону та практикою Верховного Суду України (постанови від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведення розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Звернення позивача до суду у грудні 2012 року перериває позовну давність щодо боргу, який виник після цієї дати, та становить підставу стягнення сум, заборгованих за три роки до звернення КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва із позовом.

Період стягнення заборгованості із оплати житлово-комунальних послуг (грудень 2009 року - березень 2013 року) визначено судом із правильним застосуванням положень про позовну давність, про яку заявлено відповідачами у справі.

Разом з тим, розмір грошового зобов'язання абонентів у квартирі АДРЕСА_1 за вказаний період визначений апеляційним судом без вказівки на документи у справі, із яких встановлено суму 19 086, 44 грн. Розрахунки позивача (Т. 1, а. с. 218-225, Т. 2, а. с. 123-125) після виключення періоду, який обмежено позовною давністю, такої суми боргу не підтверджують.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позову, апеляційний суд не зазначив про розподіл судових витрат з урахуванням частковості задоволення позову та стягнув судовий збір із відповідачів із порушенням ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Крім того, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції станом на дату ухвалення рішення апеляційним судом) звільняються від сплати судового збору інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Вказаних положень та документів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 106, 137) про інвалідність ІІ групи апеляційний суд при стягненні із них судових витрат, понесених позивачем у судах першої та апеляційної інстанцій, не врахував.

Доводи касаційних скарг про необхідність залишення позову КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва без розгляду відхиляються, оскільки процесуальний закон не передбачає таких наслідків у разі подання позовної заяви про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг без попереднього звернення із заявою про видачу судового наказу.

З урахуванням викладеного, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у частині вирішення позову КП з УЖГ Дніпровського району м. Києва із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Доводів на скасування рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову не наведено, підстав для виходу за межі касаційних скарг не вбачається, а тому в цій частині рішення апеляційного суду залишається без змін на підставі ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_5 та касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року скасувати в частині вирішення позову комунального підприємства з утримання житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги та розподілу судових витрат, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

О.В. Попович

В.О. Савченко

О.В. Ступак