Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/106/16-ц

Провадження №2/377/92/16

29 березня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., за участі секретаря Ахутіної А.А., позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, інший відповідач відсутній, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення розміру частки співвласника у майні, що є об,єктом права спільної сумісної власності та встановлення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

15.02.2016 року позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, за яким просить визначити розмір його частки як співвласника майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності та встановити порядок користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.12.2002 року, виданого на підставі розпорядження №385 від 11.12.2002 року голови виконкому Славутицької міської ради Київської області: йому як позивачу ОСОБА_1, його колишній дружині відповідачу ОСОБА_2, його дітям також відповідачам по справі сину ОСОБА_3, та дочці ОСОБА_4, було передано у спільну сумісну власність житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до вищевказаного правовстановлюючого документа вони всі стали співвласниками цієї квартири у рівних долях /частках/, тобто кожному з них з моменту передання їм квартири у власність та державної реєстрації в БТІ належить право на 1/4 долю /частку/ житла, оскільки між ними не було ніякої домовленості щодо розміру частки кожного у спільній сумісній власності під час отримання цієї квартири шляхом приватизації. Оскільки між ним і дорослими співвласниками виникає спір щодо права власності на частку в цій квартирі він хоче визначити розмір своєї частки в даному об'єкті нерухомого майна та встановити наступний порядок користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3: виділити йому, ОСОБА_1, у користування одну ізольовану жилу кімнату розміром 9,2 квадратних метра житлової площі /позиція 4 згідно технічного плану/, залишивши в користуванні відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, інші дві ізольовані жилі кімнати площею 13,2 та 18,9 квадратних метра житлової площі /позиції 6,7 згідно технічного плану/; ванну кімнату, вбиральню, кухню, коридор та лоджію залишити в спільному користуванні /позиції 1, 2, 3, 5, 8 згідно технічного плану/. Тому він просить визначити розмір його частки у вищевказаному житловому приміщенні в розмірі 1/4 його частки відповідно до вимог закону, та встановити порядок користування даним житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, в суді дав пояснення, аналогічно викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, заявлені позовні вимоги визнала частково, суду пояснила, що оскільки вони усі є співвласниками спірного житлового приміщення, то позивач має право визначити розмір своєї частки, в той же час відповідно вимог про встановлення порядку користування житловим приміщенням зазначила, що одна із кімнат, розміром 13,2кв.м., це позиція 6 на технічному плані квартири має вихід на лоджію, це позиція 5, тому просила дану лоджію залишити у їх користуванні, а не в загальному як просить позивач. З іншими вимогами позивача вона згодна.

Відповідач ОСОБА_3, заявлені позовні вимоги не визнав, оскільки кімнату яку просить виділити собі позивач займає він, і це створить для нього незручності.

Відповідач ОСОБА_4, в судове засідання не з,явилася. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача двічі надсилалися судові повістки рекомендованими листами з повідомленням про вручення відповідно до правил ст.74 ЦПК України, однак всі вони були повернуті до суду «за закінченням терміну зберігання». Згідно службових відміток підприємства поштового зв,язку на конвертах судові повістки доставлялись адресату і не були вручені 01.03.,03.03.,10.03.2016 року, що свідчить про те, що насправді адресат за місцем проживання відсутній, однак це не звільняє його від обовязку отримання судових повісток. У цьому випадку відповідно до правила абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК вважається, що судовий виклик вручено належним чином.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про часткову обгрунтованність вимог позивача з наступних підстав.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.12.2002 року, виданого на підставі розпорядження №385 від 11.12.2002 року міського голови виконкому Славутицької міської ради Київської області: позивачу ОСОБА_1, його колишній дружині відповідачу ОСОБА_2, його дітям - відповідачам по справі сину ОСОБА_3, та дочці ОСОБА_4, було передано у спільну сумісну власність житлове приміщення яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Їх право спільної сумісної власності на це приміщення було зареєстровано в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації Київської області. Відповідно до вищевказаного правовстановлюючого документа вищезазначені особи стали співвласниками цієї квартири у рівних долях /частках/, тобто кожному з них з моменту передання даного житлового приміщення у власність та державної реєстрації в БТІ належить право на 1/4 долю /частку/ житла, оскільки як з,ясовано у суді між ними не було ніякої домовленості щодо розміру частки кожного у спільній сумісній власності під час отримання цієї квартири шляхом приватизації.

У відповідності до вимог ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до вищевказаних правовстановлюючих документів позивач та відповідачі є співвласниками житлового приміщення у рівних долях /частках/, тобто кожному з них з моменту посвідчення приватизації та її державної реєстрації через органи БТІ належить право на 1/4 долю /частку/ житла, оскільки судом не встановлено наявності між ними ніякої домовленості щодо розміру частки кожного у спільній сумісній власності під час отримання цієї квартири у власність.

На даний час сторони зареєстровані та проживають у вищевказаній квартирі, що підтверджується довідкою форми № З КП «ЖКЦ» від 01.02.2016 року №158.

Як вбачається з технічного паспорта даного житлового приміщення квартира складається з 3-х ізольованих кімнат, житлова площа яких дорівнює 41,3 квадратних метрів /1 кімната - 9,2 кв.м., 2-а кімната - 13,2 кв.м., 3-я кімната - 18,9 кв.м./. Відповідно до вищевказаного правовстановлюючого документа всі четверо мають право власності та користування даною квартирою. Виходячи з цього ідеальна частка кожного з співвласників складає 10,325 квадратних метра житлової площі /41,3 кв.м.:4/.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи вищенаведені обставини, які підтверджують право позивача на частку у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності, поділ цього майна та визначення ідеального розміру його частки, суд вважає за можливе у відповідності до вимог закону задовольнити позов ОСОБА_1, в цій частині, визначивши, що розмір його ідеальної частки у житловому приміщенні за адресою: м. Славутич Київської області, Таллінський кв-л б.3 кв.№11 складає 1/4 його частини.

Як зазначено у ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними шляхом посвідчення відповідного договору у нотаріуса, в той же час судом було встановлено що відповідачі ухиляються. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Будь - якої домовленості з відповідачами щодо іншого розміру їх часток у праві спільної сумісної власності між ними не було. Іншого законом також не встановлено. Тому кожен із сторін має право на визнання за ним права власності на 1/4 частку вищевказаного житлового приміщення.

Враховуючи розмір ідеальних часток по жилій площі, позивач має право вимагати виділення йому у користування однієї ізольованої жилої кімнати у межах розміру його ідеальної долі по жилій площі, що складає 10,325кв. метра. В той же час вимоги позивача в частині встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягають частковому задоволенню. Дійсно судом було встановлено, що наведені вище обставини свідчать про реальну можливість виділити позивачу в окреме користування одну ізольовану жилу кімнату розміром 9,2 квадратних метра житлової площі /позиція 4 згідно технічного плану/, що не перевищує розміру його ідеальної частки житлової площі, залишивши у користуванні відповідачів інші дві ізольовані кімнати розміром 13,2 та 18,9 кв.м. /позиції 6,7 згідно технічного плану/. В той же час лоджію розміром 1,5 кв.м., /позиція 5 згідно технічного плану/ необхідно залишити відповідачам, так як у суді встановлено, що вихід на лоджію є з кімнати розміром 13,2 кв.м., це позиція 6, тобто якщо лоджію залишити в загальному користуванні, це буде ущемлювати житлові права відповідачів. В той же час інші приміщення в квартирі /кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор/ повинні бути залишені в загальному користуванні /позиції 1, 2, 3, 8 згідно технічного плану/. Такий варіант визначення між сторонами порядку користування їх квартирою, ніяким чином не ущемлює прав усіх співвласників даного об'єкту нерухомого майна.

За правилами ч.1 ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,21 гривень, та надана квитанція про понесені ним витрати за надання правової допомоги у розмір 300 гривень, то з відповідачів у рівних частках на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору і понесені ним витрати на правову допомогу частково з кожного по 141 гривні 86 копійок.

Керуючись ч.1 ст. 218 ЦПК України,ст.ст.368-372 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати, що розмір частки ОСОБА_1 у житловому приміщенні яке розташоване за адресою м. Славутич, Київської області, Таллінський кв-л б.№8 кв.№2, яке є об,єктом права спільної сумісної власності, складає 1/4 частку даної квартири.

Встановити наступний порядок користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: м. Славутич Київської області Таллінський кв-л б.№8 кв.№2, що є об'єктом права спільної сумісної власності:

виділити ОСОБА_1 у користування одну ізольовану кімнату розміром 9,2 квадратних метри жилої площі /позиція 4/;

виділити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у користування дві ізольовані кімнати: кімнату 18,9 квадратних метри жилої площі /позиція 7/, та кімнату 13,2 квадратних метри жилої площі з лоджією 1,5 квадратних метри /позиції6,5/;

інші приміщення загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор /позиції 1,2,3,8/ залишити в спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частинах з кожного на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, з кожного по 141 гривні 86 копійок.

Копію рішення направити відповідачу який не з,явився для ознайомлення.

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення, а особами, які брали участь у справі але не були присутні при його проголошенні у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Т. О. Малишенко