Справа №1522/5976/12
Провадження №2/522/1497/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі за участю Одеської місцевої прокуратури №3 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності, посилаючись на те, що вона, позивачка, зареєстрована в АДРЕСА_4 й у грудні 1994 року придбала у ОСОБА_3 квартиру №1 в цьому ж будинку за 107 000,00 гривень, після чого ОСОБА_3 звільнила квартиру, передала їй ключі від квартири та книжки по сплаті комунальних послуг, а вона, позивачка, вселилася в цю квартиру й проживає в ній до цього часу. Позивачка зазначила, що вона та ОСОБА_3 мали намір укласти договір купівлі-продажу квартири, проте ОСОБА_3 знялася із реєстраційного обліку у спірній квартирі і виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, не оформивши договір купівлі-продажу квартири. Позивачка стверджує, що вона фактично 18 років володіє і користується квартирою АДРЕСА_1 постійно в ній проживає, підтримує квартиру в належному технічному стані, сплачує комунальні послуги, тощо.

Позивачка просить суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, обґрунтовуючи позовні вимоги положеннями ст.344 ЦК України, згідно яких особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просять суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача Одеської міської ради та представник Одеської місцевої прокуратури №3 позов ОСОБА_2 не визнали, просять відмовити у його задоволені, вважаючи, що заявлені позові вимоги є безпідставними та недоведеними, такими, що не відповідають вимогам закону.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_4 з 1993 року, що підтверджується даними паспорта позивачки.

Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрацію, виданої дільницею №11 КП «ЖКС «Порто-Франківський» за №3084 від 01.12.2015 року, в спірній квартирі АДРЕСА_2, загальною площею 48,20 кв.м., без реєстрації мешкає ОСОБА_2 після прийняття рішення суду №2/1522/7251/12 від 12.04.2012 року. З матеріалів справи вбачається, що вищенаведене судове рішення (заочне) було скасовано ухвалою суду від 07.10.2013 року й справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, на яку позивачка посилається як на обґрунтування позовних вимог, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року, тому норма статті 344 даного Кодексу застосовується до правовідносин, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги тим, що більше десяти років відкрито володіє чужим майном - квартирою АДРЕСА_1 яку придбала у ОСОБА_3, сплативши останній відповідну суму. При цьому доказів перебування спірної квартири у власності ОСОБА_3, як і доказів користування і володіння квартирою та її утримання суду не надано, а надані банківські квитанції на ім'я ОСОБА_3 про сплату комунальних послуг за 2011-2012 роки не є належними доказами добросовісного володіння ОСОБА_2 спірним майном з 01 січня 2001 року. Відтак - суд не вбачає таких обов'язкових ознак, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, як правомірність та добросовісність набуття майна, що є чужою річчю.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира перебуває в комунальній власності та належить територіальній громаді м.Одеси, а отже набуття права користування та права власності на житло комунальної власності чинне законодавство містить ряд спеціальних норм, які обмежують такі підстави.

Так, згідно з ст.ст.41, 93 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом; громадяни для своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної і комунальної власності відповідно до закону; виключно законами визначається правовий режим права власності.

Приписами статей 5, 9, 15, 51 ЖК України і Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до виключної компетенції органу місцевого самоврядування та його виконавчого органу відносять питання надання громадянам у користування жилих приміщень комунальної власності територіальної громади, а також набуття на них права власності шляхом його подальшої приватизації.

Таким чином, достовірно знаючи про належність до комунальної власності територіальної громади м.Одеси спірного нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3, яким позивачка користувалася без законних підстав, ОСОБА_2 повинна була усвідомлювати неправомірність свого володіння ним, що свідчить про недобросовісність такого володіння, а тому правові підстави для визнання за нею права власності на спірну квартиру за набувальною давністю відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.344 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: 29.03.2016