АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3180/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1141/16Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробит", Крюківського районного відділу у м. Кременчук Управління державної міграційної служби в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням , -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 34 будинку № 51 по вул. Першотравневій в м. Кременчуці.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 34 будинку № 51 по вул. Першотравневій в м. Кременчуці.

З судовим рішенням не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати. Зокрема вказує, що факт його постійного проживання та користування спірною квартирою, підтверджується поштовими повідомленнями, квитанціями про сплату комунальних послуг за належну йому частину квартири, а також отриманням пенсії у відділенні «Ощадбанку», що знаходиться напроти будинку, в якому знаходитися його квартира.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 24.11.1995 року позивач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) В.В. уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 1-КЕ № 259547, виданим 24.11.1995 року відділом РАГС Крюківського райвиконкому м. Кременчука, запис № 449.

25.06.1998 року на підставі рішення № 1587/13 від 25.06.1998 року виконкому Кременчуцької міської ради видано обмінний ордер № 74, відповідно до якого дозволено ОСОБА_2 зайняти по обміну з гр. ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується світлокопією вказаного ордеру та сторонами по справі не заперечується.

ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі з 20.02.2001 року, згідно довідки УДМС України від 05.08.2015 року, ОСОБА_4 зареєстрована в даній квартирі з 29.05.2004 року, а ОСОБА_3 - донька позивача ОСОБА_4 з 12.12.2002 року, що підтверджується довідкою ТОВ « Добробит» № 1134/36 від 15.06.2015 року.

05.05.2008 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу 1-КЕ № 040764, виданим 05.05.2008 року Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 331.

У вересні 2008 року відповідач замінивши замки позбавив ОСОБА_3 можливості користування квартирою.

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 05 березня 2009 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третіх осіб: ТОВ «Добробит», Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ про вселення, встановлення порядку користування квартирою та зміну відповідального наймача за договором найму було задоволено та встановлено порядок користування квартирою № 34 по вулиці Першотравневій, в будинку № 51 в м. Кременчуці та замінено в договорі найму квартири відповідального наймача з ОСОБА_2 на ОСОБА_4, зобовязано ТОВ «Добробит» внести зміни в договір найму та відкрити на імя ОСОБА_4 особистий рахунок. Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_4, ОСОБА_3 у користуванні виділеної їм частини квартири, а саме кімнати «5». Відповідачу виділено кімнату «4», приміщення загального користування залишено в спільному користуванні. Рішення набрало законної сили 21.04.2009 року (а.с. 23-25).

Однак, в добровільному порядку відповідач не надавав позивачам можливості користування квартирою, тому 26 березня 2014 року державним виконавцем Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП №42642319, відповідно до виконавчого листа № 2-128, виданого 18 березня 2014 року Крюківським районним судом м. Кременчука про вселення ОСОБА_4 і ОСОБА_3 до житлового приміщення квартири АДРЕСА_2.

Згідно акту державного виконавця від 03 квітня 2014 року при примусовому виконанні зазначеного в/л про вселення ОСОБА_3 в зазначену квартиру, при виході за адресою з метою перевірки виконання рішення суду було встановлено, що останнє не виконано, доступу до помешкання стягувачу не надано і він не вселений (а.с. 166).

25.09.2014 року позивачів було примусово вселено в квартиру державним виконавцем Крюківського ВДВС, за участі працівника міліції, представника ТОВ «Добробит» та понятих. При цьому був складений акт опису майна, відповідно до якого були описані всі речі, які знаходились в квартирі на момент вселення, в тому числі і в запакованому стані, що підтверджується світлокопією вказаного акту, який приєднаний до матеріалів справи в якості доказу (а.с. 164-165).

Згідно показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, жодних предметів домашнього вжитку, які-б свідчили про проживання ОСОБА_2 в квартирі не було, квартира перебувала в жахливому занедбаному стані, що свідчило, що в ній ніхто не проживає.

Дані обставини підтверджуються також іншими доказами по справі, в тому числі актами про непроживання відповідача від 16.09.2013 року (а.с. 166), 23.04.2015 року (а.с. 33), 26.11.2015 року (а.с. 144).

Згідно показів свідка ОСОБА_11, вона приносила пошту відповідачу, але двері їй ніхто не відчиняв і вона залишала повідомлення в дверях або в поштовій скриньці.

У відповідності зі ст.71 Житлового Кодексу України право на житлове приміщення за тимчасово відсутнім наймачем зберігається протягом шести місяців.

Згідно ст.71 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Тобто, зі змістом вказаної статті, предметом доказування у спорах про визнання осіб такими, що втратили право користування помешканнями державного і громадського житлового фонду, є факт відсутності наймача або членів його сім»ї строком понад шість місяців без поважних причин та за відсутності обставин, передбачених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, місцевий суд врахувавши вказані норми закону та надані сторонами докази, прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування квартирою № 34, будинку 51 по вул. Першотравневій в м. Кременчуці внаслідок його відсутності без поважних причин понад встановлені строки.

Заперечуючи проти позову, відповідач надав суду копії конвертів листів та повідомлень з різних державних установ та організацій із зазначенням адреси: АДРЕСА_3, проте вказане не є достатнім доказом того, що він фактично проживав та проживає за вказаною адресою, на що останній посилається в своїх запереченнях, враховуючи, що виключно всі повідомлення відповідач отримував особисто не за даною адресою, а саме у відділенні звязку, згідно залишених повідомлень, що підтвердили як працівники пошти, так і сам ОСОБА_2 Тобто, не було жодного підтвердження з показань свідків, що як стверджував сам відповідач, що «він там живе, але не відкриває двері». Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що дані твердження відповідача є надуманими та такими, що не доведені належними доказами.

Аналогічним чином, отримання відповідачем пенсії у відділенні ПАТ «Ощадбанк», яке знаходиться поряд з будинком № 51 по вул. Першотравневій, також не є достатнім доказом фактичного його проживання за вказаною адресою і суд також обгрунтовано вважав дані твердження недоведеними.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо отримання пенсії в банку, що знаходиться поряд зі спірною квартирою, жодним чином не свідчать про проживання в квартирі та вказані події не повязані одна з одною.

Також, судом вірно взято до уваги, що речі особистої гігієни відповідача якщо і були в квартирі при примусовому вселенні позивачів, то були запаковані в коробки і опечатані, про що вказували свідки.

Наявність меблів відповідача в квартирі не є беззаперечним доказом того, що останній в ній проживав, при тому, що вказані меблі знаходились в квартирі як до примусового вселення позивача, так і після того, при тому, що факт проживання ОСОБА_2 спростовується як відповідними актами про непроживання, так і показаннями свідків по справі.

Твердження апелянта про сплату ним комунальних послуг, що в свою чергу свідчить про проживання в квартирі, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позбавлення права на житло законодавець повязує з відсутністю особи в приміщенні. Натомість оплата комунальних послуг відповідачем не спростовує факт його відсутності в спірній квартирі.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткової юридичної оцінки не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом дотримано норми права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не вбачається підстав для його скасування або зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді:

З оригіналом згідно.