Справа № 344/9154/15-ц
Провадження № 22-ц/779/859/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Меленко О.Є., Соколовського В.М.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсними договору іпотеки відмовлено.

ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно прийняте з грубим порушенням норм чинного законодавства. Апелянт вказує, що про оскаржуваний договір вона дізналася, отримавши лист від ТОВ «Кей-Колект». Крім того, предметом іпотеки є квартира (спільно нажите майно подружжя), однак згоду на укладення цього договору позивач не надавала. Також у вказаній квартирі проживали на момент укладення договору неповнолітні діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 з посиланням на ст. 65, 63, 69, 70 СК України, а також ст. 36 Закону України «Про іпотеку» вказала, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим від іпотечного договором, який потребує нотаріального посвідчення, на його укладення повинна бути також надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом їх договорів є спільне майно. Такої згоди позивач ОСОБА_3 своєму чоловіку ОСОБА_4 не надавала.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з указаних у ній мотивів.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив з огляду на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши представника позивача, відповідача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, власником квартири АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_4 відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.11.2005 (а.с. 6).

Відповідно до копії ОСОБА_7 з реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2005 єдиним власником квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 10.11.2005, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, зареєстровано ОСОБА_4 (а.с. 8).

Технічний паспорт на спірну квартиру видано на імя ОСОБА_4 (а.с. 27-28).

16.12.2005 АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 уклали договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, яким забезпечили виконання зобовязання за договором № 576/493-05 від 16.12.2005 та за додатковою угодою про встановлення овердрафту № 493ovr-101 від 16.12.2005, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав позику на суму 38000 доларів США (а.с. 69-72).

29.09.2008 АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 уклали договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу надано позику на суму 50000 доларів США (а.с. 9).

В додатку № 1 до вказаного договору сторони погодили графік погашення кредиту (а.с. 10-15).

29.09.2008 АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 уклали Договір іпотеки (нерухомого майна) № 14 в будинку № 16а по вул. Данила Короля в м. Івано-Франківськ, яким забезпечено виконання зобовязання за вищевказаним Кредитним договором (а.с. 17-19).

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб № 427033 позивачка та ОСОБА_4 уклали шлюб 11.06.1993 (а.с. 21).

На а.с. 20 наявна копія Заяви ТОВ «Кей-Колект», направлена ОСОБА_4 з вимогою протягом тридцяти днів усунути порушення Кредитних договорів та оплатити на користь ТОВ «Кей-Колект» грошові кошти: заборгованість за кредитом 1019374,65 грн 56 коп. та заборгованість за відсотками за користування кредитом 568318 грн 78 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на час набуття спірної квартири ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.11.2005 приватизовані квартири одному з подружжя належали на праві особистої приватної власності та не входили до спільної власності подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки відповідно до ст. 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до частини пятої статті 11 ЦК України цивільні права і обовязки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що єдиним власником нерухомого майна предмета іпотеки був ОСОБА_4 (а.с. 6, 8, 69-72), а відтак для укладення договору іпотеки не потребувалося згоди ОСОБА_3

Відсутність згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що висловлена у справі № 6-1568цс15.

Зважаючи на викладене, колегія судів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: О.Є. Меленко

ОСОБА_7