Номер справи 623/1921/15-ц
Номер провадження 2/623/5/2016
06.04.2016 року м. Ізюм
Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Бутенка В.М.
при секретарі судового засідання Костенко В.В.
судового розпорядника ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на 1/2 частину квартири, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на 1/2 частину квартири задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено (а.с. 138, 139-142).

На вказане рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2016 року до Апеляційного суду Харківської області подана апеляційна скарга ОСОБА_3.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на 1/2 частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення від 12 лютого 2016 року - повернуто до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Для вирішення вказаного питання встановлено суду строк - 10 днів з часу надходження справи.

28.03.2016 року справу повернуто з Апеляційного суду Харківської області для винесення додаткового рішення (а.с. 158).

Сторони та особи, які приймали участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце розгляду даного питання повідомлялися. Їх присутність не є обов'язковою (ч. 3 ст. 220 ЦПК України).

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку про ухвалення додаткового рішення.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом ч.ч. 2, 3, 4 ст. 220 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. На додаткове рішення може бути подано скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2016 року зазначено, що за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на вказане рішення не може бути відкрито апеляційне провадження, а справа підлягає поверненню до суду першої інстанції з таких підстав. З матеріалів справи убачається, що позивач, на користь якого ухвалено рішення, сплатив в дохід держави лише 243,60 грн., тобто за ставкою, яка призначалася для сплати судового збору за позов немайнового характеру, що суперечить заявленим позовним вимогам та приписам ЗУ «Про судовий збір». Ухваливши рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд, всупереч вимогам ст.88, п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України не вирішив питання про стягнення недоплаченого позивачем судового збору, що ускладнює для апеляційного суду визначитися з питання розміру судового збору за апеляційну скаргу і може бути виправлено додатковим рішенням. Необхідність вирішення питання про ухвалення додаткового рішення відповідно до ч.7 ст. 297 ЦПК України є підставою для повернення справи до суду першої інстанції.

Матеріалами справи вбачається, що спірним майном є трьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 58,6 кв.м., в тому числі жила площа 41,3 кв.м., яка складається з: трьох житлових кімнат площею 10,2 кв.м., площею 18,3 кв.м., площею 12,8 кв.м.; кухні площею 5,8 кв.м., коридору площею 6,8 кв.м., двох шаф площею 0,3 кв.м., площею 0,8 кв.м., туалету площею 0,9 кв.м., ванної площею 2,0 кв.м., балкону площею 0,7 кв.м., вартістю 9874 гривні, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 21 жовтня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 3096, зареєстровано в БТІ 25.10.1999 року (інвентаризаційна справа № 9937).

За приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Матеріалами справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 за подання до суду позовної заяви сплатив в дохід держави 243,60 грн (а.с. 2), тобто за ставкою, яка призначалася для сплати судового збору за позов майнового характеру, що відповідає заявленим позовним вимогам та приписам підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (в редакції на час звернення до суду 28.04.2015р.), - ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою: - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати(1218 х 0,2 = 243,60 грн).

У відповідності до п.11 постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, а не на день подання первісного процесуального документа (наприклад, позовної заяви, заяви про видачу судового наказу, заяви в порядку окремого провадження), що відповідає вимогам частини третьої статті 2 ЦПК. Це стосується, зокрема, випадків подання заяв про забезпечення позову, доказів, апеляційних, касаційних скарг.

Пунктом 35 цієї постанови передбачено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

У мотивувальній частині рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12.02.2016 року зазначено, що ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи, звільнена від сплати судового збору (а.с. 56), судові витрати не компенсуються у зв'язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову. Позивач ОСОБА_2 відмовився від відшкодування на його користь судових витрат.

Суд приходить до висновку, що при ухваленні рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2016 року не вирішено питання про розподіл судових витрат, які позивач ОСОБА_2 за подання до суду позовної заяви сплатив в дохід держави 243,60 грн (а.с. 2), тому позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати, хоча відповідач звільнений від сплати судового збору.

Тому, відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України вищевикладене є підставою для ухвалення додаткового рішення суду по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 220 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Доповнити рішення по цивільній справі №623/1921/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на 1/2 частину квартири, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, паспорт серії МК номер 549189, індивідуальний реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, пенсіонер, інвалід 2 групи, проживає за реєстрованою адресою: 64300, АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, паспорт серії ММ номер 550068, індивідуальний реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, працює в Державному підприємстві «Ізюмське лісове господарство» у Петрівському лісництві на посаді майстру лісу, проживає за реєстрованою адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Рудневе, вул. Петровська, буд. 6, судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії додаткового рішення до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд.

Головуючий: суддя