У х в а л а

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_5, третя особа: Відділ держземагентства у Якимівському районі Запорізької області, Реєстраційна служба Якимівського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельні ділянки; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнень позовних вимог, просила визнати недійсними та скасувати рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 26 грудня 2006 року та державні акти на земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1500 га та 0,3194 га від 07 травня 2007 року, на підставі яких вони видані, скасувати реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на вищевказані земельні ділянки без зміни їх цільового призначення.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що згідно з договором дарування житлового будинку від 05 червня 2004 року, її батько ОСОБА_6 подарував їй житловий будинок АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 5800 кв. м.

Під час посвідчення вказаного договору дарування, державного акта на земельну ділянку, на якій він розташований, не було.

У зв'язку з тим, що вона з родиною постійно мешкає в місті Запоріжжі, за її згодою, батько продовжував користуватись вказаним житловим будинком та земельною ділянкою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після смерті останнього їй стало відомо про існування оскаржуваних державних актів від 07 травня 2007 року на право власності на земельні ділянки площею 0,1500 га та 0,3194 га, та про те, що земельна ділянка площею 0,3194 га належить її сестрі ОСОБА_5 на підставі договору дарування земельної ділянки від 04 вересня 2009 року.

Звертала увагу на те, що площа земельної ділянки, яка належить її сестрі, вирахувана з земельної ділянки площею 5 800 кв. м, на якій розташований належний їй житловий будинок, що унеможливлює користування земельною ділянкою необхідної для обслуговування житлового будинку.

Посилаючись на те, що виготовлення документів зі зміною цільового призначення земельної ділянки, без надання дозволу на розроблення проекту її відведення, без виготовлення цього проекту та без його затвердження, з порушенням установленого порядку передачі землі у власність громадян, є незаконним, у зв'язку із чим просила позов задовольнити.

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, мотивуючи його тим, що на підставі договору дарування земельної ділянки від 04 вересня 2009 року їй належить земельна ділянка площею 0,3194 га по АДРЕСА_1.

Зазначала, що належні ОСОБА_4 споруди, які знаходяться в межах зазначеної земельної ділянки, перешкоджають їй у користування належною їй земельною ділянкою, у зв'язку із чим просила зобов'язати останню знести самочинно збудовані некапітальні об'єкти нерухомості, заборонити їй здійснювати будь-яке будівництво на вказаній земельній ділянці та здійснювати будь-які дії, які можуть перешкоджати у користуванні належній їй власністю.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсними та скасовано державні акти на право власності на земельні ділянки від 07 травня 2007 року, площею 0,1500 га та 0,3194 га, що розташовані по АДРЕСА_1, та рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 26 грудня 2006 року № 43 в частині, що стосується виділення вказаних земельних ділянок.

Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,3194 га, розташованої за вищевказаною адресою.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,2394 га, розташовану за вказаною адресою, яка фактично використовується останньою для обслуговування належного їй житлового будинку, але тільки в межах, розмірах та конфігурації відповідно до додатків до висновку експерта від 10 березня 2015 року, що є невід'ємною частиною рішення.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо скасування реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,3194 га та визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,2394 га скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вищевказаних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_4, виходив з того, що остання є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за вищевказаною адресою, на підставі договору дарування від 05 червня 2004 року, тому до неї одночасно з набуттям права власності на будинок перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,2394 га, яка знаходиться під будівлями та необхідна для їх обслуговування.

При цьому, суд зазначив, що набуття ОСОБА_6 у 2007 році права власності на дві земельні ділянки, які на момент посвідчення договору дарування від 05 червня 2004 року, складали одну земельну ділянку, та передача однієї з них у власність ОСОБА_5 за договором дарування від 04 вересня 2009 року, порушує права позивача, як власника об'єкта нерухомості.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішень селищної ради в частині передання у власність ОСОБА_6 вказаних земельних ділянок, скасування державних актів на земельні ділянки, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,3194 га та визнання за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,2394 га для обслуговування належного їй житлового будинку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що остання не надала суду належних та допустимих доказів конкретного розташування належних ОСОБА_4 господарських будівель та споруд на спірній земельній ділянці.

Скасовуючи рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,3194 га та визнання за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,2394 га, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти, а, оскільки, на час посвідчення договору дарування від 05 червня 2004 року право власності на земельну ділянку площею 0,2394 га не було зареєстроване за ОСОБА_6, ОСОБА_4 не могла набути такого права.

Разом з тим, суд зазначив, що підставою для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за певною особою є відповідне рішення, яким визнано незаконність такої реєстрації або незаконність набуття цією особою права власності на нерухоме майно.

При цьому зазначив, що земельна ділянка площею 0,3194 га належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 04 вересня 2009 року, який в установленому законом порядку на теперішній час не визнано недійсним.

Заявлені в цій справі вимоги про визнання цього договору недійсним були залишені без розгляду ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року за заявою позивача, а відтак, похідні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, проведеної на підставі чинної угоди, є передчасними.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська