У Х В А Л А

8 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Долинського районного суду від 10 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено в зв'язку з безпідставністю позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 жовтня 2015 року позов задоволено частково: визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 Івано-Франківської області; виселено ОСОБА_6 з житлового будинку за вищезазначеною адресою. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 січня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 жовтня 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень суду касаційної та апеляційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 71, 156 Житлового кодексу УРСР.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 січня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив з того, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок. Права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Судом установлено, що позивач набула право власності на спірний будинок на підставі договору дарування, відповідачі були зареєстровані у спірному будинку за згодою попереднього власника та не є членами сім'ї позивача. У зв'язку з цим дійшов висновку про те, що на підставі статей 383 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843433/ed_2016_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 391 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2016_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 405 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843459/ed_2016_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> слід усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням у спірному будинку.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року, не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
Я.М. Романюк