Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, третя особа - ОСОБА_6, про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 5 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2010 року з нього на користь ОСОБА_6 на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто аліменти у розмірі 50 % заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття від дня пред'явлення позову - 1 жовтня 2010 року. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 3 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження № 42778794, а 14 січня 2015 року зроблено розрахунок заборгованості за аліментами, за яким загальна сума боргу станом на 1 січня 2015 року становила 589 580 грн 93 коп. Посилаючись на те, що при обчисленні заборгованості державний виконавець допустився порушень норм матеріального права, позивач просив суд на підставі ст. 195 Сімейного кодексу України визнати його недійсним, а також визнати, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 1 жовтня 2010 року по 31 грудня 2014 року у нього відсутня, а існує переплата у розмірі 20 600 грн.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 в частині визнання недійсним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 7 вересня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визначено, що розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 1 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року складає 0,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 5 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні його позовних вимог про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав підставними і обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_5 в частині визначення розміру заборгованості зі сплати ним аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 1 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року, що складає 0,00 грн.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції та вважав, що відсутні підстави для задоволення цих позовних вимог. При цьому апеляційний суд звернув увагу на те, що, вирішуючи спір щодо розміру заборгованості, місцевий суд не звернув уваги на те, що обов'язок зі сплати аліментів позивач має не перед державним виконавцем, який залучений до участі у справі як відповідач, а перед ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей, яка є стягувачем за виконавчим провадженням, і з якою у платника аліментів виник спір щодо суми платежів за минулий час і яка у даній справі помилково залучена як третя особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

При цьому права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі, передбачені ст. 27 ЦПК України, а сторін у справі, згідно зі ст. 30 ЦПК України, позивача і відповідача, передбачені ст. 31 ЦПК України, а тому є різними за своїм процесуальним обсягом.

Отже, місцевий суд у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та, ухвалюючи рішення про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, вирішив питання про права та обов'язки стягувача аліментів - ОСОБА_6 та відповідно до ст. 33 ЦПК України не вирішив питання про залучення її до участі у справі в якості відповідача.

У той же час апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не мав процесуальної можливості усунути вказані вище недоліки, допущені місцевим судом.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим судом, так і апеляційним судом, то рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 7 вересня 2015 року на рішення апеляційного суду Запорізької області від 5 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає. М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак Головуючий Судді: