У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ГончараВ. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення процентів за вкладом, 3 % річних та інфляційних втрат, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що 09 червня 2008 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), було укладено договір строкового банківського вкладу «Класичний без поповнення» № 860137 на суму 6 773 981 грн строком до 09 червня 2009 року зі сплатою 19 % річних. Оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2009 року у справі № 2-9599/09, яким з ПАТ «КБ «Надра» на її користь стягнуто суму неповернутого банківського вкладу в розмірі 6 773 981 грн та нараховані відсотки в розмірі 1 281 555 грн 16 коп. за період з 10 червня 2008 року по 26 серпня 2009 року, було виконано лише 05 вересня 2011 року, з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача на свою користь проценти за період з 27 серпня 2009 року по 30 грудня 2010 року в розмірі 1 731 355 грн 31 коп., 3 % річних в розмірі 579 953 грн 68 коп. та інфляційні втрати в розмірі 2 187 811 грн 62 коп. за період з 10 червня 2008 року по 30 грудня 2010 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 09 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «КБ «Надра» укладено договір строкового банківського вкладу «Класичний без поповнення» № 860137, відповідно до умов якого позивач передала, а банк прийняв суму вкладу у розмірі 6 773 981 грн зі строком повернення 09 червня 2009 року з виплатою вкладнику відсотків за процентною ставкою 19 % річних.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 договору відкривається вкладний (депозитний рахунок) № 860137 на ім'я вкладника, який закривається після закінчення строку дії договору та/або повернення коштів вкладнику.

Пунктами 4.2, 4.4 договору передбачено, що проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, що передує його поверненню вкладникові або списанню з вкладного рахунка вкладника. Проценти нараховуються щомісячно в кожний останній робочий день місяця. Сплата нарахований процентів за користування вкладом здійснюється в кінці строку договору шляхом перерахування на рахунок.

Згідно з п. 3.4.4 договору банк зобов'язується сплатити проценти і повернути вклад шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника або на інших умовах за згодою сторін в день настання дати повернення вкладу, зазначеної у п. 2.2, а також у випадку дострокового розірвання договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2009 року у справі № 2-9599/09 стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_4 суму неповернутого банківського вкладу в розмірі 6 773 981 грн та нараховані відсотки в розмірі 1 281 555 грн 16 коп. за період з 10 червня 2008 року по 26 серпня 2009 року.

Вказане рішення суду було виконано 05 вересня 2011 року.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається, що спір виник у зв'язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про стягнення з ПАТ «КБ «Надра» на її користь банківського вкладу та штрафних санкцій.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Із матеріалів справи вбачається, що строк дії договору банківського вкладу закінчився та сума вкладу була стягнута рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2009 року у справі № 2-9599/09, то відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на зазначене висновки судів про відсутність підстав для стягнення з ПАТ «КБ «Надра» на користь позивача процентів за вкладом за період з 27 серпня 2009 року по 30 грудня 2010 року та штрафних санкцій, передбачених приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України ґрунтуються на вимогах закону та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права - безпідставні, на законність та обгрунтованість ухвалених у справі судових рішень не впливають.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В.П. Гончар

О. П. Касьян