АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/2287/2016 Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.., Болотов Є.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю представника відповідача Куриленко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником за довіреністю ОСОБА_5, на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_6 про визнання договору поруки припиненим,-

УСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 210155,49 грн. заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 18 травня 2015 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 та змінено процесуальний статус третьої особи ОСОБА_6 на відповідача.

Свої вимоги ПАТ «Альфа-Банк» обґрунтовує тим, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_6 укладено Кредитний договір №490054292, із наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 27299,01 доларів США, які він зобов»язався повертати частинами та остаточно повернути суму кредиту до 24 грудня 2017 року і сплатити проценти за користування коштами виходячи з 14,5% річних.

Проте позичальник належним чином умов договору не виконував, у зв»язку із чим станом на 24 травня 2014 року в нього виникла прострочена заборгованість за кредитом у сумі 16169,23 доларів США (189424,84 грн.) та за відсотками у сумі 916,24 доларів США (10733,88 грн.). Також позичальнику нарахована пеня у розмірі 853,32 долари США (9996,77 грн.).

ОСОБА_7 є поручителем за зобов»язаннями позичальника згідно із Договором поруки №490054292-П від 24 грудня 2007 року та Договором про внесення змін і доповнень №1 від 23 березня 2009 року.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Альфа-Банк» просить стягнути з поручителя ОСОБА_7 суму кредиту, проценти та пеню .

Не погодившись із первісним позовом, ОСОБА_4 подано зустрічний, у якому просить визнати Договір поруки №490054292-П, укладений 24 грудня 2007 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_4 припиненим.

Вважає, що порука є припиненою на підставі ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки з 01 вересня 2008 року кредитор в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку до рівня 17%.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 07 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-банк» задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_4 210155,49 грн. заборгованості за кредитним договором; вирішено питання щодо судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами зустрічної позовної заяви; посилається на те, що сам позичальник не погоджував у договірній формі із банком можливість підвищення процентної ставки.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини, просив скаргу задовольнити.

Представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» та відповідач ОСОБА_6 в судові засідання на неодноразові виклики не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте в повній мірі зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6 укладено Кредитний договір №490054292, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 27299,01 доларів США, які він зобов»язався повертати частинами та остаточно повернути суму кредиту до 24 грудня 2017 року і сплатити проценти за користування коштами виходячи з 14,5% річних.

З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором, 24 грудня 2007 року між кредитором та ОСОБА_7 укладено Договір поруки №490054292-П.

23 березня 2009 року між кредитором та поручителем укладено Договір про внесення змін і доповнень №1, відповідно до якого сторони погодили можливість у майбутньому зміну обсягу відповідальності.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом та залишаючи без задоволення вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з обов»язковості виконання договірних зобов»язань та відсутності підстав уважати договір поруки припиненим.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.553, ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

З матеріалів справи убачається, що кредитний договір складається з двох частин - частини №1 «Базові умови кредитування» та частини №2 «Загальні умови кредитування».

Частиною №1 «Базові умови кредитування» кредитного договору погоджена, зокрема, номінальна процентна ставка на рівні 14,5% річних.

23 березня 2009 року між кредитором та позичальником укладено Договір про внесення змін і доповнень №1, відповідно до умов якого останні погодили пізнішу дату повернення кредиту та порядок сплати процентів.

Розділом 6 (6.2) Частини №2 «Загальні умови кредитування» кредитного договору передбачено право банку змінити розмір процентів за користування кредитом в разі зміни кон»юктури ринку, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін), загальновизнаних внутрішньодержавних та/або міжнародних грошових та/або фондових індексів тощо. Сторони домовились, що такі обставини вважаються подіями, що не залежать від волі сторін договору та мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Зміна розміру процентів за користування кредитом здійснюється за правилом, відповідно до якого процентна ставка підвищується в разі підвищення вартості кредитних ресурсів. Про зміну розміру процентної ставки по кредиту та внесення у зв»язку з цим змін в додаток №1 до цього договору банк повідомляє позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін шляхом направлення рекомендованого листа на адресу позичальника, зазначену в частині №1 цього договору. У зв»язку зі зміною процентної ставки в разі настання події, незалежної від волі сторін, позичальник цим надає свою згоду на внесення змін до додатку №1 до цього договору та викладення додатку №1 у новій редакції. Сторони погоджуються, що оновлений додаток №1 набуває чинності з дати зміни розміру процентної ставки. Оновлений розрахунок сукупної вартості кредиту та графік платежів по кредиту, який скасовує попередній і стає невід»ємною частиною цього Договору, позичальник отримує в банку самостійно. Банк не має права змінювати процентну ставку за кредитом у зв»язку зі зміною кредитної політики Банку.

Установлено також, що відповідно до даних розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.24), починаючи з 01 вересня 2008 року використовується процентна ставка 17%, тобто підвищена (порівняно з 14,5%).

Відповідно до пункту 5.4 Договору поруки №490054292-П від 24 грудня 2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_4, сторони домовились, що у разі збільшення обсягу відповідальності Боржника за основним договором передбачена цим Договором порука дійсна тільки у випадку, якщо Поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

За таких обставин, 01 вересня 2008 року відбулось збільшення процентної ставки за кредитним договором без своєчасного погодження з поручителем, внаслідок чого, починаючи з цієї дати збільшився обсяг відповідальності поручителя і станом на дату таких змін згоди поручителя не існувало.

Подальше укладення 23 березня 2009 року відповідної угоди про внесення змін до Договору поруки та викладення п.5.4 в новій редакції про надання згоди на будь-які майбутні зміни обсягу відповідальності Боржника, не є підставою для висновку, що таке збільшення відбулось із своєчасним погодженням з поручителем.

Зазначений висновок випливає зі змісту ч.1 ст.559 ЦК України, яка вказує на те, що у разі збільшення обсягу відповідальності без згоди поручителя, порука припиняється автоматично.

Окрім того, Верховним Судом України в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з подібних правовідносин, висловлена аналогічна правова позиція щодо застосування цієї норми права.

За змістом положень ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК, поручитель пов'язаний із боржником зобов'язальними правовідносинами, проте він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором; має право висувати заперечення проти вимог кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст.555 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У зв'язку з тим, що банк відповідно до умов кредитного договору збільшив процентну ставку за кредитом, у тому числі у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни, але без згоди поручителя у порушення договору поруки, підстав для покладання відповідальності на останнього за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком немає, оскільки порука припинилася (постанови Верховного Суду України від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-49цс11, від 19 грудня 2011 року у справі №6-67цс11).

За змістом ч.1 ст.559 ЦК до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, здійснене за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (постанова Верховного Суду України від 18 червня 2012 року у справі №6-73цс12).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року у справі №6-172цс12).

Відтак, з 01 вересня 2008 року порука припинена в силу закону, тому отримана 23 березня 2009 року згода поручителя на збільшення обсягу відповідальності правового значення не має.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для стягнення кредитної заборгованості з поручителя та підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги. Позовних вимог до боржника ОСОБА_6 позивачем не заявлялось.

Відповідно до ст.309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з поручителя та задоволення зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником за довіреністю ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Дарницького районного суд м.Києва від 07 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати припиненою поруку відповідно до Договору поруки №490054292-П, укладеного 24 грудня 2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов