Справа №: 486/2349/14-ц Провадження № 6/486/7/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Франчук О. Д.

при секретарі Філіпповій Ю.І.

за участю: заявника ОСОБА_1

представника ПАТ КБ ПриватБанк ОСОБА_2

представника відділу ДВС ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_4 про відстрочення виконання рішення про стягнення на майно та виселення,

В С Т А Н О В И В:

Заявники звернулись до суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення. Заявлені вимоги мотивують тим, що 03 вересня 2013 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області задоволено позов ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1 (Леніна) у м. Южноукраїнську Миколаївської області в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25.01.2007 року у розмірі 72131,23 грн., шляхом її продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, та прийнято рішення про виселення відповідачів. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2014 року вищезазначене рішення суду змінено. Так, звернено стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, а в задоволенні позовних вимог щодо виселення ОСОБА_1М та ОСОБА_4 відмовлено. 02 квітня 2015 року заочним рішенням Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виселено з житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 (Леніна) у м. Южноукраїнську.

На виконання цього рішення судом видано виконавчий лист № 486/2349/14-ц від 11.06.2015 року, на підставі якого державним виконавцем відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження від 09.07.2015 року та надано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 строк на добровільне виконання зобовязання,- до 23.07.2015 року. Проте, на даний час у нього немає можливості оплатити суму заборгованості, через скрутне матеріальне становище, у звязку з хворобою сестри. Крім того, іншого житла ні він, ні ОСОБА_4 не мають. Просить відстрочити виконання рішення суду про стягнення з нього кредитної заборгованості у розмірі 72131,23 грн., а також рішення суду про виселення, до вдосконалення механізму, передбаченого п.3 Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримав та просив відстрочити виконання рішення суду про виселення його та ОСОБА_4

Представник стягувача заперечував проти задоволення даної заяви.

Представник відділу ДВС в судовому засіданні пояснила, що на їх виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого на підставі рішення Южноукраїнського міського суду від 02.04.2015 року про виселення відповідачів. Інших же проваджень стосовно відповідачів у відділу ДВС не має.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши подану заяву, зясувавши обставини справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлені наступні факти.

У травні 2011 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 на погашення 9052,16 доларів США, що еквівалентно 72131,23 грн. за кредитним договором №1МЮ/2007 від 25.01.2007, укладеного між банком та ОСОБА_1, виконання якого забезпечено іпотечним майном, належним ОСОБА_4 (т.1, а.с. 3-7).

03 вересня 2013 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області позов задоволено повністю (т.1, а.с.227-229).

26 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1М та ОСОБА_4 задоволено частково, а рішення Южноукраїнського міського суду від 03.09.2013 року змінено в частині стягнення на майно. Звернено стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, а в задоволенні позовних вимог щодо виселення ОСОБА_1М та ОСОБА_4 відмовлено (т.1, а.с.367-371).

02 квітня 2015 року заочним рішенням Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виселено з житлового приміщення квартири АДРЕСА_4 (Леніна) у м. Южноукраїнську (т.2, а.с.88-90).

11 червня 2015 року на підставі вищезазначеного рішення суду видано виконавчий лист № 486/2349/14-ц.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі. За вимогами ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, і виконуються у порядку, передбаченому розділом VI ЦПК України та ЗУ Про виконавче провадження від 21.04.1999 року (з наступними змінами).

Тобто, при набранні рішенням законної сили воно є обовязковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобовязана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

У відповідності до ч.1 ст.36 ЗУ Про виконавче провадження, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або робить його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Так само, згідно із ст.373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

При цьому, під відстрочкою виконання розуміється перенесення строку виконання рішення.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 ЗУ Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 ЗУ Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Тому при наявності загальних підстав для примусового стягнення на належне відповідачу майно таке стягнення підлягає зупиненню або відстрочки в порядку, визначеному ст.ст.217, 373 ЦПК України, на час дії Закону, за сукупністю наступних обставин: іпотечне майно виступає як забезпечення зобов'язання громадянина України за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою в іноземної валюті, та за умови, що таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, не перевищує площу для квартир 140 кв.м., для будинків 250 кв.м., та у власності позичальника/майнового поручителя не має іншого житлового майна.

В судовому засіданні встановлено та з наданих ОСОБА_1 до суду документів слідує, що квартира АДРЕСА_1 (Леніна) у м. Южноукраїнську Миколаївської області, житловою площею 17,1 кв.м., власником якої є ОСОБА_4, та виступає як забезпечення ОСОБА_1 зобовязань як громадянина України за кредитним договором №1МЮ/2007 від 25.01.2007 року, наданим йому в іноземній валюті ПАТ КБ ПриватБанк, та використовується ним як місце постійного проживання, так як іншого нерухомого житлового майна у власності не має.

Таким чином, наявні усі умови для відстрочки виконання судового рішення щодо виселення на час дії вищевказаного Закону України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заяву про відстрочення виконання судового рішення щодо виселення, слід задовольнити.

Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті вступив в законну силу після його опублікування, а саме 07.06.2014 року.

Щодо вимог заявника про відстрочку виконання рішення суду про стягнення з нього кредитної заборгованості в розмірі 72131,23 грн., то дане вимога не підлягає задоволенню.

Стосовно вимог заявника про відстрочку виконання рішення Южноукраїнського міського суду від 03 вересня 2013 року в частині звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 (Леніна) у м. Южноукраїнську Миколаївської області в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25.01.2007 року на користь ПАТ КБ ПриватБанк, то дане вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки щодо стягнення з відповідачів на користь ПАТ КБ ПриватБанк кредитної заборгованості в розмірі 72131,23 грн. та звернення стягнення на майно виконавчий лист судом не видавався та відповідно державним виконавцем виконавче провадження не відкривалось, а тому, стаття 373 ЦПК України не може застосовуватись до даної вимоги заявників.

Керуючись ст. 36 ЗУ Про виконавче провадження, ст.ст.293, 373 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_4 про відстрочення виконання рішення про стягнення на майно та виселення задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 квітня 2015 року в цивільній справі № 486/2349/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про виселення, на час дії Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_6