АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1971/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Малінська С.М.,

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності, визнання права власності та стягнення моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, зобовязання надати дозвіл на реєстрацію особи в квартирі, стягнення моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, після уточнення якого просила припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на 1/4 частину спірної квартири та стягнути з неї на користь відповідача вартість 1/4 частини квартири, у розмірі 150 652 грн. за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок суду. Також просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду у розмірі 24 360 грн.

В обгрунтування посилалася на те, що вона є власником 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 листопада 2013 року. Відповідач ОСОБА_3 є власником 1/4 частини вказаної квартири на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого 29 липня 2014 року.

Відповідач самоправно без згоди позивача вселилася до квартири, зайняла одну із кімнат, у яку без її згоди вселила свою дочку та здійснила в ній ремонт. За комунальні послуги відповідач не сплачує, викинула особисті речі позивача, користується предметами, які належать позивачці, розбила кахель на стінах, люстри на кухні та в коридорі, плафон у ванній кімнаті, сантехнічне обладнання. У вказаній квартирі відповідач не проживає, утримує в кімнаті домашніх тварин. Також вона здійснює інші дії, що порушують умови співжиття не лише у вказаній квартирі, але й з іншими сусідами. З метою врегулювання конфлікту, позивач пропонувала придбати у відповідача її частку квартири за ринковою ціною, на що отримала відмову. Вказаними діями їй також було завдавно моральної шкоди

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, у якому після уточнення просила зобовязати ОСОБА_4 відновити у квартирі АДРЕСА_1 сантехніку у ванній, туалетній кімнатах, кухні (ванну, унітаз, мийки); розблокувати та підключити опалення, гарячу та холодну воду, каналізацію, газ, відновити електропроводку, а також встановити двері до місць загального користування, які були безпідставно нею зняті; зобовязати позивача за первісним позовом та членів її сімї утриматись від вчинення будь-яких дій, які можуть призвести до перешкод у здійсненні нею прав співвласника квартири, а також зобовязати зазначених осіб не пошкоджувати її особисте майно та майно членів її сімї. Також просила зобовязати проводити ремонтні роботи тільки за погодженням з нею і зобовязати надати дозвіл на реєстрацію в квартири доньки ОСОБА_5 Позивач за зустрічним позовом також просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначала, що вона отримала у власність ? частину спірної квартири 29 липня 2014 року за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського MHO ОСОБА_6 від ОСОБА_7 Керуючись усною домоволеністю ОСОБА_4 із попереднім власником частини квартири вона почала користуватися кімнатою площею 10,2 кв.м. та технічними приміщеннями як місцями загального користування. Від ОСОБА_7 вона також вона отримала ключі від спірної квартири.

Після відмови позивача за зустрічним позовом продати ОСОБА_4 належну їй ? частину квратири, остання провела демонтаж ванної, унітазу, заглушила каналізацію, труби гарячого та холодного водопостачання і зрізала проводку, заглушила газову плитку, чим порушила права ОСОБА_3 як співвласника квартири та завдала їй моральної шкоди, яка виразилася у погіршенні стану здоровя, способу життя.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволено частково: припинено право власності ОСОБА_3 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину спірної квартири, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість 1/4 частини спірної квартири, в решті позовних вимог відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за зустрічним позовом відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивачем за зустрічним позовом подано апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі, а ОСОБА_4 відмовити у задоволенні її позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції не з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши обставини справи та, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не пілягає виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 є власником 3/4 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 листопада 2013 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2380 (т.1 а.с. 4). Власником іншої ? частини квартири є ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 29 липня 2014 року, зареєстрованого у реєстрі за № 896 (т.1 а.с. 106-107).

Вказана квартира № 93 складається з трьох кімнат загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м. 3/4 частки спірної квартири складає 44,925 кв. м. від загальної площі квартири та 30, 675 кв.м. від житлової площі квартири. 1/4 частина спірної квартири становить 14, 975 кв. м. загальної площі та 10,225 кв. м. житлової площі.

Між співвласниками склалися неприязні стосунки, що унеможливило їх спільне користування квартирою.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався ст. ст. 21, 24,41 Конституції України, ст. ст. 319, 358, 365 ЦК України та виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 є неподільною, подальше спільне володіння нею сторонами у справі неможливо, частка ОСОБА_3 є незначною і припинення її права власності на вказану частку не завдасть їй істотної шкоди. Враховуючи, що вимоги зустрічного позову взаємоповязані із вимогами первісного позову, що був задоволений частково, суд першої інстанції відмовив ОСОБА_3 у задоволенні її зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (правова позиція Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у цивільній справі № 6-68цс14).

Як вбачається із матеріалів справи, 17 грудня 2013 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_8 у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 114-116). Саме в цій квартирі зареєстрований її чоловік ОСОБА_9 (т.1 а.с. 138). Доказів того, що у зазначеній квартирі проживають чи зареєстровані інші особи, матеріали справи не містять. Також не підтверджуються матеріалами справи, окрім показань свідків, і скрутні житлові умови позивача за зустрічним позовом. Разом з тим, лише показання свідків без їх підтверджень матеріальними доказами не можуть вважаться достатніми доказами скрутних житлових умов ОСОБА_3, на що вона посилається в апеляційній скарзі.

Висновком судової оціночно-економічної експертизи ХНДІСЕ ім. Засл. проф. ОСОБА_10 № 5890/8339 від 31.08.2015 року встановлено, що розподіл квартири АДРЕСА_3 на дві окремі ізолбовані квартири у відповідності до часток їх співвласників без порушення будівельних, санітарних та протипожежних норм, неможливий. Вказана квартира є неподільною (т. 1 а.с. 165-182).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_3 володіє іншою житловою площею, поділ спірної квартири між співвласниками пропорційно належних їм часток в натурі неможливий і те, що ОСОБА_4 внесла ринкову вартість частини квартири на депозитний рахунок суду, робить можливим застосування до спірних правовідносин ст. 365 ЦК України та припинення права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру.

При цьому ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довела, що таким припиненням її інтересам буде завдано істотної шкоди і її посилання на показання свідків також цього не спростовують.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 Не підлягає зміні і рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, оскільки її права як власника даним судовим рішенням припинені.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти діб з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :