АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/1357/16 Головуючий 1 інст. - Алфьорова Т.М.
Справа № 645/6719/15-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: стягнення моральної шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди в сумі 400 000 гривень.

Посилався на те, що на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 18.06.2010 року ОСОБА_5 зобов'язаний повернути із його незаконного володіння належне йому (ОСОБА_3) майно, однак відповідач майно не повернув , чим порушив його права власника майна та спричинило моральну шкоду, оскільки завдало моральних страждань та погіршення стану здоров'я.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року в задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такий висновок районного суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 24.03.2004 року ( яке не скасовано в установленому порядку) ОСОБА_3 та ОСОБА_8 виселені з житлового будинку АДРЕСА_1. Вказане рішення було виконано ВДВС Харківського районного управління юстиції 18.06.2004 року і ОСОБА_3 та ОСОБА_8 примусово виселені з вказаного житлового будинку. У зв'язку з відмовою зазначених осіб забрати належне їм майно, державним виконавцем проведено опис майна на загальну суму 4865 р. та у подальшому передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.06.2010 року ОСОБА_5 був зобов'язаний повернути із його незаконного володіння належне ОСОБА_3 майно.

Однак до суду першої або апеляційної інстанції ОСОБА_3 не надано достовірних відомостей про те, чи виконане це рішення суду ОСОБА_5 в примусовому порядку, оскільки відповідно до акту державного виконавця ВДВС Харківського районного управління юстиції від 11.07.2011 року ОСОБА_3 відмовився отримувати частину майна, яке було в наявності.

Як зазначив відповідач ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції будь-яких дій по примусовому виконанню вказаного судового рішення органи ВДВС не здійснювали, а на звернення до ОСОБА_3 як його, так і нового власника житлового будинку АДРЕСА_1, позивач відмовився від отримання майна, що знаходилося у вказаному домоволодінні.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не заперечував тієї обставини, що він або дружина не зверталися до суду з позовом до ОСОБА_5 або нового власника будинку про стягнення вартості майна, яке відсутнє в натурі, і яке саме майно. При цьому підтвердив відсутність у нього доказів спричинення йому моральної шкоди відповідачем, наявність причинного зв'язку між спричиненням такої шкоди та втратою здоров'я, оскільки надані витяги з історії хвороби за жовтень 2008 р., серпень 2014 року, консультативний висновок спеціаліста від 14.02.2012 року не містять відповідних висновків щодо погіршення стану здоров'я ОСОБА_3 у зв'язку з неправомірними діями відповідача ОСОБА_5

Відповідно до положень ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягють: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і противоправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З огляду на вище викладене судова колегія вважає, що протиправність дій відповідача та його вина в спричиненні моральної шкоди ОСОБА_3 останнім не доведено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог процесуального та матеріального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: