У х в а л а

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Машівської центральної районної лікарні до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Машівська селищна рада, Машівська райдержадміністрація, про примусове виселення з гуртожитку, визнання недійсним ордеру та відшкодування матеріальної шкоди, за касаційною скаргою Машівської центральної районної лікарні на рішення апеляційного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Машівська центральна районна лікарня звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати недійсним ордер НОМЕР_2 від 01 березня 2013 року, виданий ОСОБА_4 на право зайняття кімнати НОМЕР_2 в гуртожитку для медичних працівників Машівської центральної лікарні за адресою АДРЕСА_1, виселити її з цієї кімнати та стягнути з відповідача на користь Машівської центральної районної лікарні компенсацію за заподіяну матеріальну шкоду в сумі 3965 грн 80 коп.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те,що ОСОБА_4 у зв'язку з розподілом та направленням на роботу в іншу місцевість було надано кім. НОМЕР_1 в гуртожиткудля медичних працівників Машівської центральної лікарні. В послідуючому, відповідачу було надано кім. НОМЕР_2 для поліпшення житлових умов на час доки кімната не знадобиться для заселення іншим працівником, в разі такої необхідності ОСОБА_4 зобов'язана її звільнити.

З 31 грудня 2012 року ОСОБА_4 в Машівській центральній районні лікарні не працює, тому відповідно до п. 23 розділу VI «Положення про гуртожиток для медичних працівників Машівської ЦРЛ» від 01 листопада 2012 року має бути виселена без надання іншого жилого приміщення, а згідно з умовами договору найму житло було надано відповідачці у тимчасове користування строком до 31 грудня 2014 року, після закінчення якого нового договору не укладалося, тому проживати у цьому гуртожитку вона не може.

Крім того, виникла необхідність у наданні житла іншому працівникові Машівської центральної районної лікарні, у зв'язку з чим відповідача неодноразово попереджали в усній та письмові формі, що потрібно звільнити кімнату, однак вона добровільно не виселяється.

Також вона має заборгованість за отримані комунальні послуги в розмірі 3 965 грн 80 коп.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_4 з кімнати НОМЕР_2, що знаходиться в гуртожитку для медичних працівників Машівської ЦРЛ за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Машівської центральної районної лікарні витрати за комунальні послуги за користування кімнатами НОМЕР_2 та НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1 за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2015 року в розмірі 3 965 грн 80 коп. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з ОСОБА_4 витрат за комунальні послуги та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Машівська центральна районна лікарня, не погоджуючись з рішенням апеляційного суду щодо відсутності підстав для стягнення боргу за надані комунальні послуги, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за комунальні послуги та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд відповідно до положень ст. ст. 212 , 303 ЦПК України, встановивши фактичні обставини справи та надавши належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, дійшов правильного висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру боргу відповідачки за житлово-комунальні послуги, а саме відповідних документів, які б підвереджували вартість розрахунку, за якими тарифами відбувалося нарахування заборгованості за комунальні послуги відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тому підстав для задоволення цих позовних вимог немає.

Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення апеляційного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Машівської центральної районної лікарні відхилити, рішення апеляційного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук