УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів:Ізмайлової Т. Л. , Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії Метрологічний центр Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії Метрологічний центр Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом посилаючись на те, що з 21 травня 2012 року перебував з відповідачем у трудових відносинах та працював на посаді головного юрисконсульта відділу юридичної та договірної роботи Філії Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» Метрологічного центру Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - Філія НАК «Нафтогаз України» Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України»). 08 травня 2015 року його звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що при його звільненні відповідачем не було додержано норм трудового законодавства, що регулюють звільнення, та не запропоновано йому жодної посади, як на момент попередження про звільнення, так і на момент фактичного звільнення. Також зазначає, що звільняючи його з роботи, відповідач порушив вимоги ст. 42 КЗпП України щодо переважного права залишення його на роботі. Зазначає, що звільнення без законної підстави завдало позивачу моральних страждань та потребує додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого погіршився стан його здоров'я та внаслідок тривалої хвороби встановлено 3 групу інвалідності.

З урахуванням викладеного, просив поновити його на посаді головного юрисконсульта відділу юридичної та договірної роботи Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» з 08 травня 2015 року, стягнути з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Філії Метрологічного центру Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40 736,66 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року, позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_5 на посаді головного юрисконсульта відділу юридичної та договірної роботи Метрологічного центру Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з 8 травня 2015 року. Стягнуто з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії Метрологічний центр Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 40 736 грн 66 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

У поданій касаційній скарзі НАК «Нафтогаз України» в особі філії Метрологічний центр НАК «Нафтогаз України» просить зазначені судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що заявником оскаржується рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів вважає за недоцільне виходити за межі касаційної скарги та переглядати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що звільнення позивача, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, проведено з порушення вимог ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України, оскільки відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача про те, що в порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України позивачу не було запропоновано вакантні посади та в порушення ч. 2 цієї ж статті відповідачем не було враховано переважного права позивача на залишення на роботі. Крім того, суди попередніх інстанцій, з урахуванням положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, стягнули з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 травня 2015 року по 02 жовтня 2015 року в сумі 40 736,66 грн.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому звільнення з зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 з 21 травня 2012 року по 08 травня 2015 року працював на посаді головного юрисконсульта відділу юридичної та договірної роботи філії Метрологічний центр НАК «Нафтогаз України».

12 листопада 2014 року головою правління НАК «Нафтогаз України» було затверджено Зміни № 2 до штатного розпису Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України», а також Організаційна структура Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України», які підлягали введенню з 20 листопада 2014 року.

На виконання зазначених змін директором Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» 20 листопада 2014 року було видано накази: № 321-к/тр «Про введення в дію змін до штатного розпису», № 322-к/тр «Про введення в дію організаційної структури Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» та № 323-к/тр «Про внесення змін до організаційної структури Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України».

На підставі вищенаведених наказів було змінено штатний розпис та введена в дію нова організаційна структура Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України», відповідно до яких був ліквідований структурний підрозділ - відділ юридичної і договірної роботи, а також були скорочені посади вказаного відділу: начальник відділу - 1 штатна одиниця та головний юрисконсульт - 2 штатні одиниці.

Повідомленням від 20 листопада 2014 року позивача повідомлено, що згідно затверджених головою правління НАК «Нафтогаз України» Змін № 2 до штатного розпису Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» відділ юридичної та договірної роботи з 20 листопада 2014 року ліквідовано. У зв'язку із скороченням посади головного юрисконсульта відділу юридичної та договірної роботи та відповідно до ст. 49-2 КЗпП України позивач попереджений про наступне звільнення з роботи з Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» з посади головного юрисконсульта відділу юридичної та договірної роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 20 січня 2015 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітків.

З вказаним повідомленням позивач був ознайомлений 20 листопада 2014 року.

Наказом № 117-к/тр від 08 травня 2015 року ОСОБА_5 був звільнений з роботи, у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що на момент попередження позивача про наступне звільнення (20 листопада 2014 року), а також на дату його звільнення 08 травня 2015 року у філії Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» були вакантні посади, які не були запропоновані позивачу, а саме, на підставі Змін № 2 до штатного розпису та організаційної структури Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» та наказу № 323-к/тр від 20 листопада 2014 року, була введена з 20 листопада 2014 року посада радника з юридичних питань (управління).

Зазначена посада була новою, посадові обов'язки якої вимагали додаткових знань та навичок (знання англійської мови, знання в галузі міжнародного права). Цим вимогам, на думку відповідача інший працівник, а саме ОСОБА_6, який має вищу освіту за спеціальністю «Міжнародне право» та кваліфікацією «юрист-міжнародник», «референт-перекладач», тому ця посада була запропонована ОСОБА_6

Положеннями частини 1 статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачі, заперечуючи проти позову, надавали докази щодо більшої продуктивності праці і необхідної кваліфікації на посаду радника з юридичних питань іншого працівника відділу юридичної та договірної роботи Метрологічного центру ОСОБА_6, який за відсутності начальника відділу виконував його обов'язки згідно розпорядження Метрологічного центру від 25 червня 2012 року № 36-р, а з 24 вересня 2014 року, після звільнення начальника відділу за власним бажанням, він постійно виконував обов'язки начальника відділу юридичної та договірної роботи Метрологічного центру, відповідно до наказу Метрологічного центру від 24 жовтня 2013 року № 39 «Про взаємозаміщення керівного складу»,в тому числі готував та опрацьовував проекти договорів, конкурсної документації, позовні заяви, готував всю необхідну претензійну документацію для участі в судових спорах, належним чином виконував доручення керівництва Метрологічного центру.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи даний спір, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не звернули уваги на положення ч. 1 ст. 42 КЗпП України, не врахували вищевказаних обставин справи та доказів, наданих відповідачем на їх підтвердження, у зв'язку з чим не надали їм належної правової оцінки та не зазначили чому вищевказані докази відхилили.

Також, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди попередніх інстанцій не з'ясували правову природу вихідної допомоги, яка була виплачена ОСОБА_5 при звільненні, та в залежності від цього, чи входить вона до заробітної плати, та чи повинна вона зараховуватись при присудженні оплати за час вимушеного прогулу.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання, яке заявлялось відповідачем про витребування у позивача інформації про заробіток за місцем нової роботи та отриману допомогу по безробіттю, які також зараховуються до середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку з чим дійшов до передчасного висновку щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 40 736,66 грн.

Апеляційний суд на наведене та порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення, уваги не звернув, в порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими немає, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії Метрологічний центр Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року скасувати. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко

Г.І.Мостова