Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Дьоміної О.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Сумського будівельного коледжу про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи неодноразово уточнювала, та остаточно просила стягнути із Сумського будівельного коледжу (далі - коледж) на свою користь 36 914 грн 74 коп. грошової компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 69 344 грн 97 коп. за період із 19 грудня 2014 року до 30 листопада 2015 року.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що у період із 1991 року до 19 грудня 2014 року вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем. Наказом в.о. директора коледжу від 19 грудня 2014 року № 174-К її звільнено із роботи із посади заступника директора з навчальної роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України. Зазначила, що вказаний наказ містив положення про необхідність виплати їй грошової компенсації за 362 календарні дні невикористаної щорічної відпустки, проте відповідач лише частково виплатив їй таку компенсацію і не здійснив остаточного розрахунку на загальну суму 36 914 грн 74 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20 січня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто із Сумського будівельного коледжу на користь ОСОБА_4 21 274 грн 70 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Задовольняючи частково указаний позов, суд виходив із того, що дійсно вищевказаний наказ про звільнення позивача із роботи містив положення про необхідність бухгалтерії коледжу здійснити виплату грошової компенсації за 362 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. При цьому суд урахував, що у січні 2015 року на ім'я в.о. директора коледжу надійшли доповідні про необхідність здійснення перевірки достовірності оплати днів грошової компенсації за невикористану відпустку, зокрема стосовно позивача, у зв'язку із чим у коледжі проведено перевірку достовірності даних щодо кількості невикористаних днів щорічної відпустки стосовно позивача, про що складено відповідний акт. За результатами вказаної перевірки наказом в. о. директора коледжу від 09 квітня 2015 року № 44 к внесено зміни про зменшення кількості невикористаної щорічної відпустки позивача до 253 календарних днів. Внесення змін відбулося після проведення у період із 07 до 09 квітня 2015 року перевірки територіальною державною інспекцією з питань праці у Сумській області, якою було виявлено факт невірного підрахунку позивачу кількості невикористаної відпустки та встановлено, що фактично позивач не використала 253 дні щорічної відпустки. При цьому суд надав належну оцінку тій обставині, що акт перевірки обґрунтований даними первинних документів: особистим рахунком позивача за 1992-1993 роки, де відображено нарахування заробітної плати та згідно з яким позивачем використано всі дні щорічної відпустки за період із 1992 до 1993 роки.

За таких обставин правильним є висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги, зокрема, про те, що відповідач сфальсифікував докази, а доповідні та акт перевірки не можуть бути належними доказами у справі, а також те, що перевірка коледжу територіальною державною інспекцією з питань праці в Сумській області проводилася у період із 07 квітня 2015 року до 09 квітня 2015 року, тобто під час розгляду трудового спору в суді, та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Так, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки на час ухвалення судом першої інстанції рішення фактично виплачена позивачу повністю сума грошової компенсації за невикористану відпустку, то вимоги позову про стягнення частини несплаченої суми остаточного розрахунку задоволенню не підлягають.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно підрахував кількість днів невикористаної відпустки, а тому позивач має право на компенсацію саме за 362 дні невикористаної відпустки апеляційний суд обґрунтовано визнв такими, що спростовуються матеріалами справи.

Наведені в касаційній скарзі позивача доводи про недоведеність відповідачем обставини про те, що вона має право на компенсацію тільки за 253 дні невикористаної відпустки, про невстановлення всіх фактичних обставин справи та невідповідність рішення суду вимогам ст. 213 ЦПК України, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

О.О.Дьоміна