АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Винту Ю.М., Одинака О.О.

секретар Чубрей І.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника органу опіки і піклування Немилостивого І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах яких діє ОСОБА_6 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Виконавчого комітету Чернівецької міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача - КЖРЕП №9 про виселення з житлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

Виконавчий комітет Чернівецької міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача - КЖРЕП №9 про виселення з житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 26,8 кв.м. належить до житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці і підлягає заселенню особами, які перебувають на обліку, що потребують поліпшення житлових умов, згідно з чергою.

За інформацією, наданою КЖРЕП №9, який є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 без належних правовстановлюючих документів та відповідного рішення вселилась та проживає ОСОБА_2

Вказує, що особовий рахунок на ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не відкривався.

____________________________________________________________________________________________

№ 22ц-131/16 р. Головуючий у 1-й інстанції Галичанський О.І. Категорія: 44 Доповідач Кулянда М.І.

26 квітня 2015 року техніком-доглядачем КЖРЕП №9 ОСОБА_7 був складений протокол №3 про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 про самовільне зайняття квартири АДРЕСА_1.

Зазначає, що ОСОБА_2 відмовляється добровільно звільнити самовільно зайняту квартиру, мотивуючи тим, що вона доглядала покійну громадянку ОСОБА_8, яка також проживала в спірній квартирі без будь-яких документів.

За інформацією, наданою МКП «Спецкомбінат», поховання громадянки ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснив ОСОБА_9

Крім цього вказує, що згідно з розпорядженням органу приватизації від 10 квітня 1996 року №18400 ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 було передано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_3, яка складається із трьох кімнат загальною площею 59,2 кв.м.

Вважають, що відповідачі скористались своїм правом на безоплатне отримання житла (приватизацію) у власність. Їм не видавався ордер на вселення у спірне житлове приміщення, договір найму вказаного приміщення не укладався.

У зв'язку з наведеним, просив суд виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2015 року позовні вимоги Виконавчого комітету Чернівецької міської ради задоволено.

Виселено без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

На дане рішення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах яких діє ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову Виконавчому комітету Чернівецької міської ради у задоволенні позовних вимог.

Апелянти вважають, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов в повному обсязі і виселяючи відповідачів із спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що вони незаконно зайняли спірне житлове приміщення, оскільки ордер на зайняття жилої площі не видавався, а також не укладався договір найму вказаного житлового приміщення.

Такий висновок суду грунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст. 58 Житлового кодексу УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно з ст. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Згідно ч.3 ст. 116 Житлового кодексу УРСР осіб, які самоправно зайняли житлове приміщення виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом квартира АДРЕСА_1 належить до житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці. КЖРЕП № 9 є балансоутримувачем вказаного будинку. Відповідачка разом з дітьми незаконно зайняла спірне житлове приміщення.

26 квітня 2015 року техніком-доглядачем КЖРЕП № 9 ОСОБА_7 був складений протокол №3 про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 про самовільне зайняття квартири АДРЕСА_1.

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Першотравневої районної у місті ради від 24 квітня 2012 року накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 85 грн.

Однак, ОСОБА_2 відмовилась добровільно звільнити самовільно зайняту квартиру і продовжує користуватися спірним житловим приміщення.

Судом також встановлено та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що відповідачі скористались своїм правом на безоплатне отримання житла (приватизацію) у власність, оскільки, згідно розпорядження органу приватизації від 11 квітня 1996 року №18400, ОСОБА_2, ОСОБА_10 ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було передано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_3, яка складалась з трьох кімнат, загальною площею 59,2 кв.м. Проте, вказана квартира була реалізована відповідачкою. На даний час вона з дітьми зареєстрована по АДРЕСА_4.

Таким чином, відповідачі незаконно користуються спірним житловим приміщенням, оскільки їм не видавався ордер на вселення у вказану квартиру, договір найму вказаної квартири з ними не укладався, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, задовільнивши позов про виселення відповідачів із спірного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Помилковими є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не з'ясував обставини справи, пов'язані із вселенням відповідачки разом з дітьми в спірне житлове приміщення, оскільки остання вселилась у вказану квартиру із згоди ОСОБА_8, як член сім'ї наймача, разом з нею вели спільне господарство та мали спільні інтереси в побуті, аж до її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч.2 ч.3 ст. 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 вселилась у вказане житлове приміщення без правової підстави, самовільно зайнявши його, а тому відповідно до чинного законодавства не може вважатись наймачем, а відповідно, відповідачі, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_12 - членами сім'ї наймача.

Посилання апелянта на порушення ст. 27 Конвенції про права дитини є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом відповідачка скористалась своїм правом на безоплатне отримання житла (приватизацію) у власність, як це передбачено чинним законодавством, оскільки згідно розпорядження органу приватизації від 10 квітня 1996 року №18400, їй та членам її сім'ї було передано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_3, яка складалась з трьох кімнат, загальною площею 59,2 кв. м. , а тому право дитини на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини не порушено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах яких діє ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: