Справа № 153/1779/15-ц Провадження № 22-ц/772/849/2016Головуючий в суді першої інстанції Головін В. А.
Категорія 50Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 січня 2016 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат, -

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем, який розірвано 20.03.2013 року, вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею. Вказала, що згідно рішення Ямпільського районного суду, Вінницької області від 20.05.2013 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначила, що відповідач не має постійного доходу, має нерегулярний мінливий дохід, так як являється приватним підприємцем, по податкових звітах показує нульові прибутки, тобто ніяких прибутків від підприємницької діяльності не отримує, що на її думку є підставою для зміни розміру аліментів та визначення їх в твердій грошовій сумі.

Також позивач вказала, що дитина часто хворіє, потребує постійного лікування, оскільки має побутову алергію і у зв'язку з чим лікування потребує значних фінансових витрат, тому відповідач, як батько дитини, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину. За наведених обставин, позивач просила змінити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина та стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, а також стягувати 500 гривень додаткових витрат, пов'язаних з хворобою сина, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також позивач ОСОБА_3 просила суд стягнути на її користь 50% понесених нею додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 4503 грн. 53 коп. та судові витрати, а виконавчий лист, виданий на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 травня 2013 року - відкликати.

В подальшому позивач ОСОБА_3 відмовилася від позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь додаткових витрат, пов'язаних з хворобою неповнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, про що надала суду заяву. Решту позовних вимог підтримала і просила суд задовольнити їх в повному об'ємі.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 50% понесених додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 4503 грн. 53 коп. В решті позову відмовлено.

Виконавчий лист №153/502/13-ц від 20.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину, для дитини відповідного віку - відкликано. Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь ОСОБА_3 в розмірі 487 гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, згідно з яким стягувати з нього аліменти на утримання сина у сумі, що становить 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку з моменту ухвалення рішення до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм як матеріального, так і процесуального права, що стало наслідком неповного з'ясування судом обставин справи, на які він посилався як на підстави своїх заперечень, недоведеністю обставин, на які посилалась позивач, які суд без будь-яких обґрунтувань вважав встановленими.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, які з'явилися, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно рішення Ямпільського районного суду від 20.03.2013 року з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь позивача ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів та визначення їх у твердій грошовій сумі, судом прийнято до уваги вік дитини, яка потребує значних матеріальних витрат, стан здоров'я дитини, яка знаходиться під медичним спостереженням та часто хворіє простудними захворюваннями, а також наявність у дитини побутової алергії, яка потребує специфічного лікування, що тягне за собою витрачення значних коштів, і значно змінює матеріальний стан позивача ОСОБА_3, та встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України, а також ту обставину, що відповідач має мінливий дохід, а саме: відповідно до довідки про доходи встановлено, що в листопаді 2015 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату у натуральній формі в розмірі 56 грн., а в грудні - 1400 грн. (а.с.49).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 50% понесених позивачем та документально підтверджених додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 4503 грн. 53 коп., суд виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

З матеріалів справи встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 знаходиться під медичним спостереженням та часто хворіє простудними захворюваннями, а також у дитини виявлена побутова алергія і на його лікування позивачем витрачені кошти в розмірі 9007,06 грн.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та відповідають обставинам справи.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до роз'яснень викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, за наявності відповідних підстав матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 3 статті 10, статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази, на які посилається позивач, доводять потреби неповнолітньої дитини в допомозі з боку батьків в зв'язку з незадовільним станом здоров'я та свідчать про можливість відповідача надавати таку допомогу.

Вказані обставини були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення та зроблено вірний висновок, що в даному випадку факт створення відповідачем нової сім'ї, не може бути підставою для відмови в збільшенні розміру стягнутих аліментів та стягненні додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням сина, а також не є такою підставою нарахування відповідачу заробітної плати у натуральній формі з грудня 2015 року по лютий 2016 року у сумі 1400 грн.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не здійснив оцінку доказів в розумінні ст. 212 ЦПК України та необґрунтовано прийшов до висновку про нерегулярний, мінливий дохід відповідача не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач працевлаштувався після звернення ОСОБА_3 з позовом до суду. Доказів того, що він до цього мав регулярний дохід ОСОБА_2 суду не надано.

Оскільки судом першої інстанції не було виконано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК Украйни щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, судом апеляційної інстанції було прийняті та досліджені докази позивача на підтвердження того, що саме на оплату лікування сина ОСОБА_5 були витрачені кошти в розмірі 9007,06 грн.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Голота Л.О.

«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.