Справа № 2-223/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Іоновій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування та усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до Київської міської ради, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1, про визнання права власності в порядку спадкування та усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на спадкове майно, яке залишилось після їх смерті, а саме на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1

Крім того, просила усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 та стягнути з останнього судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її бабуся по батькові ОСОБА_4, спадкоємцями якої щодо нерухомого майно, а саме будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою, в рівних частках були вона, донька померлої - ОСОБА_3 та ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її дід по батькові ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 будинку та земельної ділянки за по АДРЕСА_1

Позивачкою та ОСОБА_3 були отримані свідоцтва про право на спадщину за законом тільки на відповідні - по 1/3 та по 1/6 частин земельної ділянки.

Однак свідоцтво про право власності фактично на ? частину будинку АДРЕСА_1 яку вона успадкувала та яка входить до складу спадкового майна, немає можливості оформити за відсутності правовстановлюючого документа через протиправні дії з боку відповідача ОСОБА_2, який зайняв будинок на підставі складеного на його ім'я 15.02.2005 року ОСОБА_5 заповіту самовільно, т. я. рішенням Святошинського районного суду від 02.04.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2013 року, цей заповіт був визнаний недійсним

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 відмовився звільняти спірний будинок та користується ним без належних правових підстав та не дає власникам доступу до нього.

На підставі зазначеного позивачка змушена звернутися до суду для захисту своїх прав на спадщину.

Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі і з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити.

16.11.2015 року з такими ж вимогами та з аналогічних підстав з позовом, який повністю підтримала в судовому засіданні, звернулась третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3 як донька спадкодавців.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду листа про можливість розгляду справи за відсутності її представника та вирішити її відповідно до діючого законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що за викладених обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки, зокрема відмова у вчиненні нотаріальних дій складена у неналежний спосіб - листом, а відповідно до ч.4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» має складатись постанова, яка у передбачений законом порядок може бути оскаржена.

Крім того, вказував, що позивачки бажають підмінити судовим рішенням дії нотаріуса, хоча не було описано в позовній заяві та пояснення по ним сторонами не давались і, відповідно, судом не досліджувались те, коли відкрилась спадщина, хто зі спадкоємців та коли подав заяви про прийняття спадщини, які з вказаних заяв подані вчасно, а які з пропуском терміну, якої черги спадковості є особи, які подали згадані заяви, яка черга спадковості призивається до спадкування, які особи приймають участь у спадкуванні, а хто має бути відкинутий, який обсяг спадкового майна підлягає поділу та на якій підставі, в яких долях має бути розподілена спадщина та чому.

Також вважав, що ні позивачка, ні третя особа з самостійними вимогами ніколи не були власниками майна, на яке претендують у межах даної справ.

Тому норма ст. 391 ЦК України, на яку вони посилаються і де вказано, що саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном, не може бути застосована до даного спору.

При цьому, на його думку, не було надано доказів проживання відповідача за спірною адресою та створення ним будь-яких перешкод.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку задоволення позовів, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), який здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина та єдиними спадкоємцями першої черги якої за законом були її донька - ОСОБА_3 та її чоловік - ОСОБА_5, а також за правом представлення відповідно ч.1 ст. 1266 ЦК України онука померлої - ОСОБА_1, які, як вбачається з матеріалів спадної справи щодо майна померлої та згідно з рішенням Святошинського районного суду від 02.04.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2013 року, про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, своєчасно та в установленому порядку прийняли спадщину, подавши заяви про прийняття спадщини.

Тим же рішенням суду заповіт ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, складений 15.02.2005 року на ім'я ОСОБА_2 було визнано недійсним.

Померлій ОСОБА_4 на праві приватної власності належало нерухоме майно, а саме будинок та земельна ділянка за адресою у АДРЕСА_1 Її спадкоємцям державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на відповідну - по 1/3 частину кожному лише земельної ділянки.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями його майна є його донька - ОСОБА_3 та його онука - ОСОБА_1, які також у встановленому законом порядку, про що свідчать матеріали спадкової справи щодо майна померлого, прийняли спадщину, яка складається з 1/3 частин будинку та земельної ділянки за адресою у АДРЕСА_1, та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом щодо частини вказаної земельної ділянки - по 1/6 частині кожна.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частини будинку було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на це спадкове майно.

Згідно з положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Встановлено, що за життя ОСОБА_4 була власником будинку АДРЕСА_1 на підставі зареєстрованого 05.02.1952 року в реєстровій книзі №10373 Київським міським бюро технічної інвентаризації типового договору від 15.05.1946 року, укладеного з житловим управлінням Жовтневої райради м. Києва,посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою 12.06.1946 року за реєстровим №1/1245, на право забудови одноповерхового дерев'яного будинку, який був зданий в експлуатацію згідно з актом прийому в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженим 13.09.1951 року Виконавчим комітетом Ради депутатів працюючих Жовтневого району м. Києва.

Разом з тим, як вказують позивачка та третя особа, правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у відповідача ОСОБА_2, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на загальних підстав в нотаріальній конторі.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України), тобто виникнення у спадкоємця права на спадщину пов'язується з її прийняттям як майнового права, а не одержанням свідоцтва про право на спадщину та здійснення державної реєстрації (ст.ст.1296, 1297, 1299 ЦК).

Відповідно ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.

Таким чином, у суд достатньо відомостей щодо часу і місця відкриття спадщини, кола і черговості спадкоємців, обсягу спадщини та її розподілу в долях та правових підстав для вирішення позовних вимог до Київської міської ради, яка представляє інтереси територіальної громади, в частині визнання права власності на спадкове майно.

Тому, виходячи з загальних правил спадкування та матеріалів спадкових справ щодо майна померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд визнає обґрунтованими вимоги позивачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 щодо визнання за ними права власності по 1/3 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 27,3 кв. м, загальною площею 40,25 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та по 1/6 частину будинку АДРЕСА_1, житловою площею 27,3 кв. м, загальною площею 40,25 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Щодо оформлення повідомлення про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, листом завідувача П'ятої Київської державної нотаріальної контори, а не поставною про відмову у вчиненні нотаріальної дії, то таке повідомлення складене у належний спосіб, оскільки поставною оформлюється відмова вчинити нотаріальну дію за заявою спадкоємця та у разі оскарження дій нотаріуса.

Позивачка ж погодилась з повідомленням нотаріуса та наміру оскаржити його дії не виявила, а з позовом про визнання права власності позивачка звернулась не до ОСОБА_2, а до Київської міської ради. За таких обставин доводи представника відповідача з цього приводу не мають правової обґрунтованості.

За загальними правилами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормою ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, позивачка та третя особа вказують на те, що вони як власники не мають доступу до будинку АДРЕСА_1 оскільки вже декілька років у будинку проживає відповідач ОСОБА_2, який самовільно зайняв будинок, користується ним без належних на то правових підстав, перешкоджає їх неодноразовим намаганням потрапити в будинок та добровільно звільнити його категорично відмовляється, чим порушує права та законні інтереси позивачки та третьої особи як власників та не дає можливості на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись майном, яке належить їм на праві приватної власності.

Вказані обставини представником відповідача ОСОБА_2 в ході судового розгляду спростовані не були, підтверджуються наявністю в матеріалах справи заяв сторони відповідача із зазначенням фактичного місця проживання за спірною адресою та фактом звернення до позивачки до правоохоронних органів щодо безпідставного зайняття відповідачем спірного будинку, наявністю спору з відповідачем з приводу спірного будинку, який розглядався судом з 2008 року та за результатом розгляду якого рішенням Святошинського районного суду від 02.04.2012 року правові підставі спадкування відповідачем частини будинку за заповітом після ОСОБА_5 були відхилені.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст.358, ч.3 ст.319 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки та вимоги третьої особи про усунення перешкод у користуванні будинком за адресою: м. Київ, вул. Кар'єрна, 24, шляхом виселення з нього відповідача ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, зокрема на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом, то суду не були надані документально підтверджені та доведені обставини належним чином оформленого надання правової допомоги, а, звідси, і правомірність витрат на неї.

Щодо розподілу судового збору, то на Київську міську раду у разі задоволення позову про визнання права власності суд не має права покладати судовий збір та інші судові витрати як на орган, який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у цій сфері та фінансується виключно з Державного бюджету України, який формально було залучено до участі у справі як одного з відповідачів, яким права позивачів порушені не були, оскільки спір виник не у зв'язку з його діями, т. я. видачу відповідного свідоцтва не можливо було здійснити згідно з чинним законодавством у безспірному порядку.

За таких умов, судові витрати по справі можуть бути покладені на відповідача ОСОБА_2 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до нього згідно зі ст.88 ЦПК України, за правилами якої з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн. та на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 316,319, 321, 328, 358, 391, 1216, 1218, 1258, 1261, 1266, 1278, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування та усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до Київської міської ради, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1, про визнання права власності в порядку спадкування та усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1, житловою площею 27,3 кв. м, загальною площею 40,25 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1, житловою площею 27,3 кв. м, загальною площею 40,25 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1, житловою площею 27,3 кв. м, загальною площею 40,25 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1, житловою площею 27,3 кв. м, загальною площею 40,25 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Усунути перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: