Справа № 502/356/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання - Кітреску О.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

відшкодування матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, і на обґрунтування заявлених позовних вимог в позовній заяві зазначила та в судовому засіданні пояснила, що 01.09.2015 року о 01 годині 40 хвилин в м. Кілія навпроти будинку № 176 по вул. Леніна водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ-21099, державний номер НОМЕР_1 під час руху відволікся від керування та допустив наїзд на автомобіль «Citroen Berlingo», державний номер НОМЕР_2, який належить позивачу на праві власності та був припаркований біля узбіччя правого краю проїзної частини дороги по ходу руху автомобіля. Як зазначає позивач, вона знаходячись у своєму автомобілі, встигла почути, як зі значним шумом наближається інший транспортний засіб і ледве встигла вискочити зі свого автомобіля, як стався сильний удар, від якого її транспортний засіб відкинуло вбік. Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_2 скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП в звязку з чим за постановою судді від 16.10.2015 року, яка набрала законної сили, був притягнутий до адміністративної відповідальності за вказаною статтею та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Як зазначає позивач, під час ДТП їй було завдано значного матеріального збитку, а саме - відповідно до звіту про незалежну оцінку сума спричиненої позивачу матеріальної шкоди становить 83 854 гривень. Крім того, вартість роботи з проведення оцінки склала 1400 гривень, які також повинні бути включені до матеріальної шкоди. Відповідно до Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4429365 від 06.06.2015 року та заяви про виплату страхового відшкодування від 24.12.2015 року ПрАТ «Європейський Страховий Союз» здійснюються заходи щодо виплати позивачу страхового відшкодування за шкоду, заподіяну під час ДТП у розмірі 49 500 гривень. Таким чином, залишається невідшкодованими матеріальні збитки у розмірі 35 754 гривень, які відповідач відмовляється добровільно відшкодувати, обґрунтовуючи відмову відсутністю коштів. Крім того, позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у тому, що було порушено сон, завдані душевні страждання, близько тижня після ДТП у неї були головні болі та погіршені стосунки з родичами. Також дії відповідача негативно вплинули на психологічний стан позивача, оскільки вона перебувала після ДТП у стресовому стані та була вимушена докладати зусиль на те, щоб відновити стосунки в сім'ї. Спричинену їй діями відповідача моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000 гривень. На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з відповідача 35 754 гривень відшкодування матеріальної шкоди та 5000 гривень відшкодування моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив факт вчинення ДТП, пояснивши, що з дозволу своєї бабусі керував належним їй транспортним засобом автомобілем ВАЗ-21099, державний номер НОМЕР_1. Пояснив, що визнає заявлені позивачем вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі та заперечує проти вимог про відшкодування моральної шкоди, вважаючи вказані вимоги безпідставними та зазначив, що фари на автомобілі позивача були включені в режимі ближнього світла під час стоянки та осліплювали його під час руху, що також є порушенням правил дорожнього руху.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, в ході з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Постановою судді Кілійського районного суду Одеської області від 16.10.2015 року у справі № 502/2022/15-п ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Як зазначено в описовій частині постанови: «01.09.2015 року о 1-ій годині 40 хвилин в м. Кілія по вул. Леніна, 176, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3 під час руху відволікся від керування та допустив наїзд на автомобіль НОМЕР_4 (власником якого є ОСОБА_1, 07.05.1972 р.н.), який був припаркований на правій смузі проїзної частини дороги по ходу руху автомобіля НОМЕР_3. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження» /а.с. 6/. Зазначена постанова набрала законної сили 27.10.2015 року.

Як вбачається з довідки, виданої інспектором ВДАІ Кілійського району ст. лейтенантом міліції ОСОБА_3, 01.09.2015 року о 01-ій годині 40 хвилин в м. Кілія, вул. Леніна, 176 в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_5 отримав механічні пошкодження: капоту, переднього бамперу, правої фари, передніх дверей, правого переднього крила, лобового та правого переднього скла /а.с. 7/.

Згідно висновку № 865/0915 про незалежну оцінку матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу легкового автомобіля «Citroen Berlingo», реєстраційним номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, вартість спричиненої матеріальної шкоди становить 83 854,91 гривень /а.с. 8-40/.

Як вбачається з полісу № АЕ/4429365 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, власником транспортного засобу ВАЗ-21099, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 було укладено з ПрАТ «Європейський страховий союз» договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника відповідного наземного транспортного засобу строком дії з 07.06.2015 р. до 06.06.2016 р. /а.с .41/

24.12.2015 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 49 500 гривень до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» за шкоду, заподіяну під час ДТП, яке сталось з вини водія автомобіля засобу ВАЗ-21099, державний номер НОМЕР_1 /а.с. 42/.

При вирішенні справи судом застосовано наступні положення законодавства:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. ст. 1166 - 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обовязок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обовязковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Саме таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 р. у справі 6-2808цс15, яка відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судів», яка є обовязковою для врахування судом загальної юрисдикції при правозастосуванні.

Як зазначено в ст. 57 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 10 ЦПК України /Змагальність сторін/ - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено в ч.1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 4, ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як зазначено в ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було спричинено матеріальну шкоду, яку частково відшкодовано в порядку, передбаченому Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також судом встановлено, що страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування матеріальної шкоди спричиненої позивачу, в звязку з чим на час розгляду справи між сторонами зберігається деліктне зобовязання до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України.

Оскільки в силу положень частини другої статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо), то визнаний відповідачем факт користування ним на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 автомобілем ВАЗ-21099, держаний номер НОМЕР_1, належним його бабусі ОСОБА_4, яким, як джерелом підвищеної небезпеки було завдано шкоду майну позивача, дає суду підстави прийти до висновку, що обовязок з відшкодування шкоди у розмірі, який перевищує розмір страхового відшкодування належного позивачу за договором страхування в звязку з ДТП, має бути покладений саме на відповідача.

В звязку з цим та з урахуванням визнання відповідачем позову в частині відшкодування матеріальної шкоди суд приходить до висновку про задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного:

Відповідно до вимог ст. та п. п . 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, зазнаних позивачем та інших обставин.

Суд вважає доведеним факт завдання протиправними діями відповідача моральної шкоди позивачу, що виразилась у душевних стражданнях, що виникли з пошкодженням належного йому майна та незручностях через неможливість користуватись автомобілем, в звязку з чим позивач обмежений у пересуванні, що на думку суду, порушило нормальний уклад її життя та вона зазнала певних обмежень. Судом також враховано, що відповідач перебувала у стані стресу внаслідок ДТП, викликаному переляком в звязку з необхідністю з метою рятування свого життя та здоровя вистрибнути з салону свого автомобіля для уникнення відповідної небезпеки, що виникла внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, вимушеність змін, понесення непередбачених матеріальних витрат, що потребувало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає такими що підлягають до часткового задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача спричиненої моральної шкоди у сумі 2 000 гривень.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60-61, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_6, що зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає в м. Кілія Одеської області, вул. Піонерська, 78, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_7, зареєстрованої та проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_5: - 35 754 гривень відшкодування матеріальної шкоди; - 2000 гривень відшкодування моральної шкоди; - 551,20 гривень судових витрат; - всього 38 305,20 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5