Справа № 189/2131/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.03.2016 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Лукінової К.С.

при секретарі Копиця С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої самовільним зайняття земельної ділянки та зобовязання відновленням межових знаків, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Покровського районного суду Дніпропетровської з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої самовільним зайняття земельної ділянки та зобовязання відновленням межових знаків.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона має у власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий №:01:002:0056, площею 3,9536 га яка розташована на території Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, яку вона успадкувала. Вказану земельну ділянку відповідач - ОСОБА_2 самовільно зайняв та фактично використовував за відсутності відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або передачу в користування (оренду) для вирощування пшениці.

26 червня 2014 року головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотримання земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення правопорушення передбаченого ст.53-1 КУпАП та пунктом "б" ч.1 ст.211 ЗК України, за самовільне зайняття вказаної земельної ділянки.

Постановою №76 від 03 липня 2014 року 2014 року в.о. начальника управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області старшим інспектором сільського господарства в Дніпропетровській області ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 за вчинене адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

У відповідності з розрахунком розміру шкоди заподіяної відповідачем складає 3795, 11 грн. Також позивачка просить стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 7000 грн та зобовязати відповідача відновити межові знаки на земельній ділянці яка належить їй на праві власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий №:01:002:0056, площею 3,9536 га, яка розташована на території Маломихайлівської сільської радиПокровського району Дніпропетровської області.

Відповідач подав до суду заперечення в яких зазначив, що в 2011 році до нього звернувся ОСОБА_4, який пояснив, що згідно державного акту на право постійного користування землею за №84 виданого 30.07.1999 року Покровською районною радою народних депутатів йому була надана в постійне користування земельна ділянка площею 33,6556 га., яка розташована на території Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Станом на 2011 рік вказана земельна ділянка була розпайована між членами його фермерського господарства "Стиглий колос" на шість окремих земельних ділянок та передана у власність громадянам членам фермерського господарства. Також він пояснив йому, що станом на 2011 рік він припинив діяльність свого фермерського господарства "Стиглий колос" і йому потрібна допомога в обробітку землі, на що він погодився. Осінню 2011 року ОСОБА_4 та власники земельних ділянок показали поле де знаходяться їхні земельні ділянки, одним масивом. З осені 2011 року він приступив до фактичного обробку земельних ділянок. В червні 2014 року до нього звернулася ОСОБА_1 та пояснила, що на полі яке він обробляв знаходиться її земельна ділянка, яка належить їй на праві приватної власності. Так позивачка в свої позовних вимогах прохає стягнути з нього моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн., але ОСОБА_2 не згоден з цим, оскільки йому було не відомо про те, що на полі де він здійснював сільськогосподарські роботи по обробітку земель, знаходилась земельна ділянка яка належить позивачу, тому вважає, що в його діях не було прямого умислу завдати позивачеві матеріальної та моральної шкоди. Щодо вимоги про відновлення межових знаків, зазначив, що в позовній заяві позивачка зазначає, що ним були знищені межові знаки земельної ділянки. Так в матеріалах справи міститься акт встановлення меж земельної ділянки №1351-2 від 16.04.2013 року. Вказаний акт був складений без його участі і про встановлення будь-яких межових знаків на полі яке було в його обробітку йому відомо не було, і жодного відношення до їх знищення не має, оскільки ніколи їх не бачив, до того ж згідно зазначеного акту межові знаки були передані під охорону власнику земельної ділянки, хоча на момент складання вказаного акту, хоча на момент складання акту власник зазначеної земельної ділянки не був визначений, так як право власності на земельну ділянку позивачем було оформлено 28.10.2014 року, тобто після складання акту встановлення меж.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Та пояснила суду, що ОСОБА_2 знав про те, що земля знаходиться у її власності, вона його попереджала, але все одно засіяв її участок землі. Незаконними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виразилась у переживаннях та стражданнях.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що як розмежовували участки він не був присутнім, йому про це не було повідомлено. Він бачив, що стояли якісь деревяні стобчики, але на розмежування вони не були схожі, так як їх переставити міг будь хто. Матеріальну шкоду визнав, моральну шкоду не визнає, так як сам посіяв поле та поніс затрати.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, на суму матеріальної шкоди.

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, земельна ділянка кадастровий №:01:002:0056, площею 3,9536 га яка розташована на території Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, на праві власності належить ОСОБА_1.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка кадастровий №:01:002:0056, площею 3,9536 га, яка розташована на території Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, 22.10.2013 року зареєстрована за ОСОБА_1.

Відповідно до протоколу складеного головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотримання земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області ОСОБА_2 було притягнуто до відповідьності за вчинення правопорушення передбаченого ст.53-1 КУпАП та пунктом "б" ч.1 ст.211 ЗК України, за самовільне зайняття вказаної земельної ділянки.

Згідно постанови №76 від 03 липня 2014 року 2014 року в.о. начальника управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області старшого інспектора сільського господарства в Дніпропетровській області ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 за вчинене адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Згідно розрахунку Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, розмір заподіяної шкоди ОСОБА_2 внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту поблизу с. Маломихайлівка, Покровського району становить 3795,11 грн.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 152 цього Кодексу власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Слід зазначити, що у земельному законодавстві передбачено відшкодування збитків, заподіяних як правомірними, так і неправомірними діями. Збитки, заподіяні правомірними діями, відшкодовуються у тих випадках, коли це безпосередньо передбачено в законі. Так, до таких випадків віднесено відшкодування збитків, заподіяних вилученням (викупом) земельних ділянок, обмеження прав власників землі та землекористувачів, якщо воно здійснюється відповідно до ст. 111 ЗК України за рішенням уповноважених органів. За загальними цивілістичними положеннями збитками вважаються: а) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа здійснила або мусить здійснити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та б) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 статті 22 ЦК України).

Відшкодування заподіяних збитків власникам землі та землекористувачам здійснюється як реалізація гарантії захисту суб'єктивного права та застосовується за підстав, визначених ст. 156 та в порядку, визначеному ст. 157 ЗК України.

Таким чином позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи викладене, суд вважає заявлені ОСОБА_1 вимоги до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню на суму 2000 гривень, як співмірною і достатньою для відновлення порушених прав позивачки.

Щодо позовних вимог про необхідність зобовязання відповідача відновити межові знаки, то суд дійшов до висновку про необхідність відмови в позові в цій частині, оскільки позивачкою не додано належних і допустимих доказів знищення межових знаків саме відповідачем. Крім того, межові знаки на вищевказаній земельній ділянці були передані на відповідальне зберігання саме позивачці.

Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судові витрати в розмірі 243,60 грн.

На підставі ст.22, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 111, 125, 152, 157 Земельного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 57-61, 79, 88, 209, 212-215, 218, 292 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої самовільним зайняття земельної ділянки та зобовязання відновленням межових знаків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000 грн. та 3795 грн. 11 коп. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. - судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя К.С. Лукінова