АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/384/13-ц 22-ц/774/15/К/16
Справа № 177/384/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/15/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 39 (4) Доповідач Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Михайлів Л.В.

при секретарі: Євтодій К.С.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка також є правонаступником ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про відшкодування суми по кредиторській заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання договору завдатку і попереднього договору купівлі-продажу дійсними, який уточнила 04.02.2013 року та просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь кредиторську заборгованість в сумі 210000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що вирішила продати свою квартиру на мікрорайоні Зарічний і купити собі квартиру на мікрорайоні Східний в м. Кривому Розі, тому звернулась до агентства нерухомості «Альфа», представником якого є ОСОБА_6 та яка запропонувала їй для купівлі квартиру № 19 в будинку № 13 на мікрорайоні Східний в м. Кривому Розі, в якій проживала ОСОБА_7, на імя якої виписаний ордер, а також її дочка ОСОБА_8 разом зі своїм співмешканцем.

Однак, вказана квартира була не приватизована, на що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пообіцяли квартиру приватизувати та вона дала деяку суму грошей на погашення заборгованості по комунальним платежам та оформлення приватизації квартири на ОСОБА_7, про що остання їй написала письмову розписку про одержання кошів.

ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 погасили заборгованість за квартиру та подали документи на приватизацію спірної квартири, після чого запропонували їй провести повний розрахунок за квартиру. В присутності її дочки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та працівника агентства нерухомості ОСОБА_10 був складений договір завдатку відповідно до якого ОСОБА_7 отримала від неї за продаж квартири 30000 доларів США, що відповідно по курсу долара на день складання договору завдатку становило 210000 гривен, а на даний час становить 240000 гривен. Згідно договору завдатку, угода купівлі-продажу квартири повинна була засвідчена нотаріально 10 грудня 2008 року. Також в договорі задатку в пункті «особливі умови договору» вказано, що вона провела повний розрахунок з продавцем в сумі 30000 доларів США.

Додатково 21 листопада 2008 року ОСОБА_11 був укладений попередній договір між нею і ОСОБА_7 в якому вказано, що вона передала ОСОБА_7 кошти за купівлю квартири в розмірі 30000 доларів США, що становить 210000 гривен, на день передачі коштів. Також в даному договорі вказано, що фактично передача квартири буде проводиться не пізніше 10 грудня 2008 року. При укладенні даних договорів була присутня також і ОСОБА_8 яка разом зі своєю матірю отримувала гроші, так як проживала в даній квартирі та засвідчила договір своїм підписом, замість підпису матері.

16 грудня 2008 року ОСОБА_7 передчасно померла, так і не встигнувши оформити нотаріально договір купівлі-продажу. Після смерті ОСОБА_7 вона запропонувала відповідачам та ОСОБА_8 прийняти спадщину і переоформити на неї квартиру, або повернути отримані за життя ОСОБА_7 гроші за квартиру. Після смерті ОСОБА_7В в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини звернулись відповідачі: дочка ОСОБА_4 і чоловік померлої ОСОБА_5, до яких, як до спадкоємців вона і предявляє позов. Вона направила лист в нотаріальну контору про попередження спадкоємців про існування кредиторської заборгованості спадкодавця, однак вони свідоцтво про право на спадкове майно не отримували.

В даний час вона проживає в даній квартирі, замінила вікна та двері, у звязку з чим просила позов задовольнити.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2013 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про відшкодування суми по кредиторській заборгованості задоволена.

Сума 210000 грн. визнана авансом та стягнуто солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму авансу в розмірі 210000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в розмірі 120 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 1980 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що ані вона, ані її матір ОСОБА_7, яка померла 16.12.2008 року, ніяких грошей у позивача не брали та ніяких договорів не укладали, це було зроблено її сестрою ОСОБА_8 Вважає, що відсутні докази підтвердження факту волевиявлення її матері продавати квартиру, а також факту отримання матірю коштів від позивача. Крім того, судом не було досліджено, що саме було прийнято після смерті матері ОСОБА_7 та його вартість. Також зазначає, що її батько ОСОБА_5 помер 04.09.2013 року.

Частина 1 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України, а саме: неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався ст.ст. 1281, 1282 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 мають обовязок задовольнити вимоги кредитора ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 2008 року між покупцем ОСОБА_7 та продавцем ОСОБА_2 був укладений договір завдатку, відповідно до якого, у присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12, покупець передала продавцю грошові кошти в сумі 30000 доларів США, що в еквіваленті становить 210000 грн. в якості забезпечення виконання зобовязання продати ОСОБА_2 та купити ОСОБА_7 двокімнатну квартиру по вул. Незалежності України, 13/19 в м. Кривому Розі в строк до 10 грудня 2008 року (а.с. 6).

Згідно п. 5.1 п. 5 «інші умови договору» Договору завдатку, даний договір не укриває іншої угоди та направлений на реальне настання наслідків у вигляді укладання договору купівлі-продажу у строк до 10.12.2008 року. В п. 6 «особливі умови договору» зазначено, що покупцем проведено по квартирі розрахунок з продавцем повністю в розмірі 30000 доларів США.

В той же день 21 листопада 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір, предметом якого є угода сторін, відповідно до якої продавець виражає намір продати, а покупець купити майно, яке перебуває у власності продавця у вигляді двокімнатної квартири по вул. Незалежності України, 13/19 в м. Кривому Розі в строк до 10.12.2008 року, з передачею гарантійної суми 210000 грн., з переводом її в 30000 доларів США (а.с.7-9). В договорі зазначено, що у присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 продавець отримала повний розрахунок в розмірі 30000 доларів США, що в еквіваленті складає 210000 грн.

Як вбачається із свідоцтва про право власності від 18.12.2008 року, квартира за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, 13/19 належить на праві власності ОСОБА_7 (а.с. 10).

16 грудня 2008 року ОСОБА_7 померла (а.с. 11, 29) та після її смерті до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись дочка ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_5 (а.с. 12, 23, 28). Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 не видавалось (а.с. 152).

30 березня 2010 року до Четвертої державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 з вимогою до спадкоємців померлої ОСОБА_7 про існування кредиторської заборгованості (а.с. 31).

03 вересня 2013 року помер відповідач ОСОБА_5 (а.с. 85-87, 134) та після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_4, свідоцтво про право на спадщину ще не видавалось (а.с. 178-179).

Ухвалою апеляційного суду від 17 березня 2016 року відповідач ОСОБА_4 була залучена до участі у справі в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_5 (а.с. 182).

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилась після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини перша, пята статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, а також у статті 1269 ЦК України, в якій зазначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач ОСОБА_2 заявила вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не є строком позовної давності.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року справа № 6-33цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Зокрема, ст. 1281 ЦК України передбачено предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Частиною 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 померла 16 грудня 2008 року (а.с. 11, 29).

В договорі завдатку та попередньому договорі від 21.11.2008 року зазначено, що договір купівлі-продажу квартири сторони домовились укласти до 10.12.2008 року (а.с. 6-9), тобто, строк, передбачений ч. 3 ст. 1281 ЦК України, для звернення позивача з вимогою до спадкоємців, спливає 10.12.2009 року.

Крім того, як пояснила позивач апеляційному суду, про смерть ОСОБА_7 їй стало відомо наприкінці 2008 року, а отже шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України спливає наприкінці червня 2019 року.

Однак, з вимогою до спадкоємців померлої ОСОБА_7 про існування кредиторської заборгованості ОСОБА_2 звернулась до Четвертої державної нотаріальної контори лише 30 березня 2010 року (а.с. 31), а з даним позовом до суду звернулась 21 листопада 2012 року (а.с. 3-4).

Частиною 4 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У справі, яка переглядається, кредитор предявив свої вимоги до спадкоємців, які звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті, позбавляє його права вимоги до спадкоємців.

З урахуванням викладеного, матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 про відшкодування суми по кредиторській заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_13