ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 березня 2016 року. справа № 174/82/16-ц

п/с 2/174/118/2016

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Лізингова компанія "Ваш Авто»", про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 20.11.2016 р., позивач зазначив, що 09 лютого 2016 року між ним, ОСОБА_1, і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - Відповідач) було укладено договір Фінансового лізингу № 002205 з Додатками (далі - Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: Daewoo Nexia.

Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Daewoo Nexia) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених договором.

В той же день ним було сплачено рахунок на суму 20 000 грн. (копія квитанції додається).

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 1 ст. 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 6 Закону України про «Фінансовий лізинг» визначено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 2 ст. 6 Закону України про «Фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги» встановлено, що фінансовими вважаються такі послуги, зокрема, як фінансовий лізинг.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги» визначено, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору.

Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити:

1)назву документа;

2)назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання;

3)прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу;

4)найменування, місцезнаходження юридичної особи;

5)найменування фінансової операції;

6)розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків;

7)строк дії договору;

8)порядок зміни і припинення дії договору;

9)права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту;

10)інші умови за згодою сторін;

11) підписи сторін.

А відтак з урахуванням положень ст. 806 ЦК України, ч. 2 ст. 6 Закону України про «Фінансовий лізинг» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги», до істотних умов договору фінансового лізингу, щодо яких має бути досягнуто згоди сторонами окрім розміру лізингових платежів, предмета лізингу, є їх кількість та період в продовж якого здійснюється оплата за користування предметом лізингу, тобто період впродовж якого здійснюється сплата лізингових платежів, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

09.02.2016 року між TOB «ВАШ АВТО» (надалі за текстом -Лізингодавець) та ним ОСОБА_2 (надалі за текстом - Лізингоодержувач) підписано Договір № 002205 фінансового лізингу з Додатками 1,2.

Відповідно до розділу «Визначення термінів» у Договорі № 002205 фінансового лізингу терміни вживаються в наступному значенні, зокрема:

Комісія за супроводження Договору - грошові кошти сплачені за послуги супроводження Договору, які сплачуються Лізингоодержувачем у складі лізингового платежу. Розмір Комісії за супроводження Договору відображається у Додатку № 3 до Договору та становить погоджений Сторонами відсоток.

Обсяг фінансування - сума грошових коштів, що становить різницю між Вартістю Предмета лізингу, на момент його передачі та сплаченим Лізингоодержувачем Авансовим платежем та можливою доплатою у відповідності до умов Договору. На суму Обсягу фінансування нараховуються відсотки (проценти), обсяг фінансування та відповідні відсотки підлягають сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця. Порядок та розміри сплати Обсягу фінансування визначається у Договорі та Додатку № 3 до Договору.

Лізинговий період - період за який Лізингоодержувач здійснює оплату за користування Предметом Лізингу.

П. 8.1 Договору № 002205 фінансового лізингу передбачено, що сторони погоджуються, що Лізингові платежі та Інші Платежі, що підлягають сплаті за цим Договором на користь Лізингодавця, відображають справедливу вартість Предмета лізингу та забезпечують отримання Лізингодавцем суми очікуваної на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого КБ «ОСОБА_3 Аваль» при продажу долара СІЛА станом на дату, коли кожен Платіж підлягає оплаті.

П. 8.5 Договору № 002205 фінансового лізингу передбачено, що всі платежі, які визначаються у Додатку №1 та Додатку №3 до даного Договору сплачуються Лізингоодержувачем згідно з вказаних додатків на підставі рахунків виставлених Лізингодавцем.

П. 10.1. Договору № 002205 фінансового лізингу передбачено, що Лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток №3 до Договору). Кожний лізинговий платіж включає - відсотки (проценти) за користуванням Обсягом фінансування в розмірі 21 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно) - частина від Обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу) - комісія за супроводження Договору в розмірі 7%.

П. 10.3. Договору № 002205 фінансового лізингу передбачено, що на момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 301 долар 42 центи, згідно з обмінним курсом долара СІЛА до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору, що відповідно становить 7 987 грн. 63 коп. у гривневому еквіваленті на дату укладання цього договору, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу Лізингоодержувачу сторони зобов'язані підписати Додаток №3 до даного договору (Графік сплати лізингових платежів або План відшкодування або Додаток №3 до Даного договору).

П.2.1. Договору № 002205 фінансового лізингу передбачено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами.

П. 17.2. Договору № 002205 фінансового лізингу передбачено, що підписання цього Договору та Додатків до нього є свідчення факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеними, умовами та змістом Договору та Додатків до нього.

Також статтею 17 Договору № 002205 фінансового лізингу «Прикінцеві положення» визначено, що Додатками до даного Договору є:

Додаток №1 - Графік сплати Авансового внеску;

Додаток №2 - специфікація;

Додаток №3 - Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Однак, Додаток №3 - Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між TOB «Ваш Авто» (надалі за текстом - Лізингодавець) та ним ОСОБА_2 (надалі за текстом - Лізингоодержувач) підписано не було.

В постанові № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Оскільки положеннями Договору № 002205 фінансового лізингу передбачено, що сплата лізингових платежів, винагороди Лізонгоодержувача за надання послуг фінансового лізингу, комісія за супроводження договору, в продовж лізингового періоду, проводиться відповідно до встановленого Додатком №3 до Договору № 002205 фінансового лізингу - «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів», який є невід'ємною частиною основного Договору та містить істотні умови договору фінансового лізингу, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами.

Також змістом основного тексту Договору № 002205 фінансового лізингу, не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є Обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця, та не встановлений строк їх сплати.

Як слідує із змісту основного тексту Договору № 002205 фінансового лізингу, розмір фінансових активів, якими є Обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця, у грошовому виразі, та строки сплати, визначається Додатком № 3, який підписаний так і не був.

Розмір лізингових платежів та предмет лізингу є істотною умовою у Договорі фінансового лізингу, а відсутність підписаного сторонами Додатку № 3 свідчить про недосягненням сторонами домовленостей щодо усіх істотних умов договору, а тому він не може вважатись укладеним.

Ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Також ч. 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Так ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію зокрема повинна містити:

1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;

3) дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт;

6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції.

Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння.

Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обов'язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції.

Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом), обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005р. щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Директива розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману, на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди. Згідно п.2 ст. 7 Директиви, комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне враження, що вводить чи може ввести в оману, навіть, якщо інформація вірна у відношенні одного або декількох елементів такої інформації. Разом з тим, бездіяльністю, що вводить в оману вважається така комерційна діяльність, в котрій, виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості, обставини та обмеження комунікативного середовища, продавець не надає суттєво необхідної середньостатистичному споживачеві інформації для прийняття обдуманого рішення щодо угоди, що веде або може призвести до укладення середньостатистичним покупцем угоди, яка не була б укладена ним при інших обставинах. Також, вводячою в оману бездіяльністю визнається ненадання продавцем або несвоєчасне надання в двоякій, нечіткій, незрозумілій формі інформації, що вважається суттєвою. Зокрема, суттєвою є інформація про ціну угоди.

Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Зміст основного тексту Договору № 002205 фінансового не містить повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються TOB «ВАШ АВТО», відповідно до основного тексту Договору № 002205 фінансового лізингу. А відтак підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують його права, яка споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансові послуги.

Враховуючи те, що зміст умов, в тому числі і істотних умов, Договору № 002205 фінансового лізингу підлягали фіксації в декількох документах, та підлягали підписанню Сторонами, не підписання Сторонами Додатку №3 до Договору є обставиною, що вказує на не укладання Договору № 002205 фінансового лізингу, а відтак з урахуванням положень наведених норм цивільного законодавства, у TOB «ВАШ АВТО» не виникло підстав для отримання сплаченого 02.09.2016 року платежу по Договору № 002205 фінансового лізингу в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп., в результаті чого ним безпідставно здійснено перерахування зазначених грошових коштів на рахунок TOB «ВАШ АВТО».

Також ч. 2 ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

А відтак є підстави до застосування положень ст. 625 ЦК України в частині стягнення з TOB «ВАШ АВТО» трьох процентів річних від простроченої суми, яка становить на день подачі позову 13,15 грн. (20 000 * 3 * 8(кількість днів з дня перерахунку по день подачі позову) / 365 / 100).

Згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року - спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України.

Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Через бездіяльність Відповідача, яка полягає у неналежному виконанні чинного законодавства, а саме: ненадання споживачу повної та достовірної інформації про фінансові послуги, Позивач почувається ошуканим. Після того, як він зрозумів, що його обманули, він не може нормально відпочивати, постійні переживання весь час, спричинили у нього погіршення сну, викликають образу та роздратованість, а також погіршення стану здоров'я. Через ситуацію, що склалася, рідні позивача дуже знервовані, у зв'язку з чим у сім'ї майже щодня виникають сварки. Також він змушений витрачати свій час для вирішення питання з захисту своїх прав, звертаючись до суду. Через це змінився звичний спосіб його життя. Тому розмір моральної шкоди оцінює в 5 000 (п'ять тисяч) грн.

Згідно Постанови від 12.04.1996 № 5 Пленуму ВСУ "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" - вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виробником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов'язки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України ( 1540-06 ) та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону. Якщо положення нормативних документів суперечать чинному законодавству, суд застосовує норми цього законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 Цивільного процесуального Кодексу України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачена сплата судового збору з фізичної особи 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (станом на 01.01.2016 р. - 1378 грн.), та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, а саме: 551грн.20 коп.

Пунктом 5 Постанови Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 р. № 5, зазначено, що жоден із судів НЕ ВПРАВІ відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Законом від 22 вересня 2011 р. № 3795-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" указана норма доповнена частиною другою, за якою у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до положень ст.ст. 11, 202, 206- 208, 509, 526, 536, 625-628, 806, 1212, 1213, 1214 ЦК України, ст.ст. 4, 6 Закону України «Про фінансові послуги», ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 15, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 5,15,114,118-120 ЦПК України, позивач прохає:

1. Стягнути з TOB «ВАШ АВТО» (код ЄРДПОУ 39733392, м. Київ, вул. Шовковична,буд.42-44. ) на його користь безпідставно здобуте майно, а саме грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

2. Стягнути з TOB «ВАШ АВТО» (код ЄРДПОУ 39733392, м. Київ, вул. Шовковична,буд.42-44. ) на його користь три відсотки річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 13,15 грн. (тринадцять гривень п'ятнадцять коп.).

3. Стягнути з TOB «ВАШ АВТО» (код ЄРДПОУ 39733392, м. Київ, вул. Шовковична,буд.42-44. ) на його користь моральну шкоду в сумі 5 000 (п'ять тисяч) грн.

4. Стягнути з TOB «ВАШ АВТО» (код ЄРДПОУ 39733392, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44) на його користь сплату судових витрат.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги та їх обгрунтування підтримав в повному обсязі.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, але сам був повідомлений про час, дату та місце судового засідання належним чином, тому з врахуванням думки позивача, який не заперечував проти проведення судового засідання за відсутності відповідача, суд, керуючись ст.ст. 169, 224 ЦПК України, на місці виніс ухвалу про проведення судового засідання за відсутності відповідача, з заочним розглядом справи.

Дослідивши надані у справі докази, в тому числі, письмові, а саме: квитанцію від 18.02.2016 р. про сплату позивачем судового збору в сумі 551.20 грн. (а.с.1); витяг із паспорта громадянина України ОСОБА_1, 29.10.1981 р. н. (а.с.10-11; копію Договору фінансового лізингу № 002205 від 09.02.2016 р. з додатками № 1 та № 2 (а.с. 12-19; копію рахунку для оплати адміністративного платежу - в сумі 20 000.00 грн. та квитанції про оплату зазначеної суми від 09.02.2016 р. (а.с.20); копію інформаційного повідомлення споживачам небанківського фінансового ринку, з метою реалізації практичних кроків щодо підвищення фінансової грамотності населення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.21-22); - та оцінивши їх в сукупності та взаємозв'язку, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, за наступних підстав.

09.02.2016 р. представник ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто", ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності № 70 від 17.12.2015 р., та позивач, ОСОБА_1, підписали договір фінансового лізингу № 002205, згідно ст. 1 якого предметом фінансового лізингу є автомобіль DEWOO Nexia, вартість якої складає на день укладення договору, згідно п.8.1 ст.8, - 7233.96 доларів США,тобто 191700 грн. з ПДВ; згідно п.2.1 ст. 2: строк дії договору - 78 календарних місяців з моменту його підписання, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами; згідно п.2.2 ст. 2: строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акта приймання-передачі і до останнього місяця сплати лізингового платежу за Додатком № 3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору; згідно п.3.1.5 ст. 3 договору, лізингодавець зобов'язався ознайомити лізингоодержувача з умовами даного договору та внутрішніми правилами та надати повну інформацію, яка передбачена чинним законодавством.

Згідно копії Додатку № 1 до договору (а.с.18), копії рахунку та копії квитанції ПАТ КБ "Приватбанк" від 09.02.2016 р. (а.с.20), позивачем, тобто лізингоодержувачем, сплачено на користь відповідача, тобто лізингодавця, адміністративний платіж в сумі - 20 000.00 грн.

У договорі фінансового лізингу № 002205, відповідно до розділу «Визначення термінів», визначено значення термінів, які вживаються у договорі, зокрема:

Адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку № 1 до Договору та становить погоджений Сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу.

Авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від вартості Предмета лізингу, розмір, якого визначено у Додатку № 1 Договору, який сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця, на умовах Договору, до моменту передачі предмета лізингу. На Авансовий платіж не нараховується жодні проценти, повернення Авансового платежу відбувається на умовах та у порядку передбаченими Договором.

Комісія за передачу предмета лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3% (три відсотки) від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею предмета лізингу Лізингоодержувачу.

Комісія за супроводження Договору - грошові кошти сплачені за послуги супроводження Договору, які сплачуються Лізингоодержувачем у складі лізингового платежу. Розмір Комісії за супроводження Договору відображається у Додатку № 3 до Договору та становить погоджений Сторонами відсоток.

Лізинговий платіж - щомісячний платіж, що сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця у строки та в розмірі відповідно даного Договору та до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування. Додаток № 3 до Договору).

Перший платіж - платіж, що складається з Адміністративного платежу, Авансового платежу, які сплачуються у відповідності до умов даного Договору.

Платежі - це поняття включає всі види платежів, передбачених даним Договором.

Обсяг фінансування - сума грошових коштів, що становить різницю між Вартістю Предмета лізингу, на момент його передачі, та сплаченим Лізингоодержувачем Авансовим платежем та можливою доплатою у відповідності до умов Договору. На суму Обсягу фінансування нараховуються відсотки (проценти), обсяг фінансування та відповідні відсотки підлягають сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця. Порядок та розмір сплати Обсягу фінансування визначається у Договорі та Додатку № 3 до Договору.

Лізинговий період - період, за який Лізингоодержувач здійснює оплату за користування Предметом Лізингу.

Предмет лізингу - транспортний засіб (автомобіль, сільськогосподарська техніка, комерційна, будівельна техніка та ін.), який підлягає обов'язковій реєстрації в органах які зобов'язані проводити таку реєстрацію, та визначений в п. 1.1 даного Договору фінансового лізингу та у Специфікації яка міститься у Додатку № 2 даного Договору.

Вартість Предмету лізингу - погоджена Сторонами вартість (ціна) Предмету лізингу, яка відображає його справедливу та звичайну вартість, на момент укладення Договору, та яка може бути змінена Продавцем на Момент передачі предмета лізингу.

Строк лізингу - означає строк, на який Предмет лізингу передається у користування Лізингоодержувачу на умовах, погоджених у цьому Договорі.

Пунктом 8.1 ст. 8 Договору фінансового лізингу № 002205 передбачено, що сторони погоджуються, що Лізингові платежі та Інші Платежі, що підлягають сплаті за цим Договором на користь Лізингодавця, відображають справедливу вартість Предмета лізингу та забезпечують отримання Лізингодавцем суми очікуваної на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого КБ «ОСОБА_3 Аваль» при продажу долара США станом на дату, коли кожен Платіж підлягає оплаті.

Пунктом 8.5 ст. 8 Договору фінансового лізингу № 002205 передбачено, що всі платежі, які визначаються у Додатку № 1 та Додатку № 3 до даного Договору сплачуються Лізингоодержувачем згідно вказаних додатків на підставі рахунків виставлених Лізингодавцем.

Пунктом 10.1 ст. 10 Договору фінансового лізингу № 002205 передбачено, що Лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток №3 до Договору). Кожний лізинговий платіж включає - відсотки (проценти) за користуванням Обсягом фінансування в розмірі 21 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно) - частина від Обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу) - комісія за супроводження Договору в розмірі 7 відсотків.

Пунктом 10.3. Договору фінансового лізингу № 002205 передбачено, що на момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 301 долар 42 центи, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору, що відповідно становить 7 987 грн. 63 коп. у гривневому еквіваленті на дату укладання цього договору, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу Лізингоодержувачу сторони зобов'язані підписати Додаток № 3 до даного договору (Графік сплати лізингових платежів або План відшкодування або Додаток № 3 до Даного договору).

Пунктом 2.1. ст. 2 Договору фінансового лізингу № 002205 передбачено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами.

Пунктом 17.2 ст. 17 Договору фінансового лізингу № 002205 передбачено, що підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеними, умовами та змістом Договору та Додатків до нього.

Додатками до Договору фінансового лізингу № 002205 зазначені: Додаток № 1 - Графік сплати Авансового внеску; Додаток № 2 - специфікація; Додаток № 3 - Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів.

При цьому, копії підписаних сторонами Додатків № 1 і № 2 долучені до справи (а.с.18,19), копія підписаного сторонами Додатку № 3 - до справи не долучалася, в зв'язку з тим, що вона сторонами не підписувалася.

Згідно ст.ст. 10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.ст. 11,626 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із договору, в силу зобовязання одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої особи (кредитора) визначені дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобовязання.

Згідно ст. 626 ЦК України: 1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 2. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. 3. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. 4. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. 5. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 627 ЦК України: 1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 2. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ст. 628 ЦК України: 1. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 2. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст.806 ЦК України: 1. За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). 2. До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Згідно ст. 1 ЗУ "Про фінансовий лізинг": 1. Фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. 2. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно п.1 ч.1 ст. 1 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

Суд вважає встановленим, що 09.02.2016 р. між позивачем, як фізичною особою та споживачем послуг, та відповідачем, як юридичною особою та виконавцем послуг, що надає послуги фінансового лізингу, був підписаний двосторонній, змішаний, договір фінансового лізингу № 002205 з метою: для позивача - придбати у свою власність легковий автомобіль; для відповідача - отримати відповідну суму доходу за надані послуги з фінансового лізингу транспортного засобу та його викупом позивачем; при цьому в договорі поєднуються елементи договору найму (оренди) транспортного засобу та елементи купівлі-продажу транспортного засобу; одночасно з цим, підписання договору супроводжувалося порушенням ряду законів, які регулюють суб'єктний склад осіб, порядок укладення договорів, істотні умови договору, вимоги розумності та справедливості, вимоги, щодо захисту прав споживачів, що дає підстави вважати, що договір між сторонами, фактично, укладеним не був, за наступних підстав:

1. ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" не мала повноважень на укладення спірного договору, оскільки, будучи фактично фінансовою установою, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.1 ЗУ України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а не просто юридичною особою, не мала відповідної ліцензії на право надання фінансових послуг в виді фінансового лізингу, оскільки про наявність такої ліцензії у відповідача в копії Договору фінансового лізингу № 002205 не зазначено, як не зазначено, взагалі, правові підстави діяльності відповідача з надання фінансових послуг у виді фінансового лізингу.

Згідно п.1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 22.01.2004 N 21, установлено, що юридичні особи, які мають намір надавати фінансові послуги, що відповідно до законодавства потребує набуття ними статусу фінансової установи, можуть надавати ці послуги лише після набуття ними такого статусу в установленому законодавством порядку. Оскільки відповідач займається наданням послуги в виді фінансового лізингу, він повинен мати відповідну ліцензію, як фінансова установа. Така позиція міститься і в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 р., яка постановлена за аналогічних обставин.

Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ст. 227 ЦК України: 1. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. 2. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

2. Договір фінансового лізингу був підписаний сторонами під впливом явної омани з боку відповідача, що підтверджується наявністю у договорі очевидних несправедливих істотних умов, які не були належним чином роз'яснені позивачеві перед укладенням договору та які б виключили з боку позивача згоду на укладення цього договору. Так у договорі (визначення термінів) перший платіж має декілька визначень: адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж ...незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату; перший платіж - платіж, що складається з Адміністративного платежу, Авансового платежу, які сплачуються у відповідності до умов даного Договору; Авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від вартості Предмета лізингу, розмір якого визначено у додатку № 1; з чого витікає, що здійснений позивачем платіж на суму 20 000.00 грн. не визначений за своїм значенням відносно інших істотних умов договору лізингу, зокрема, незрозуміло, чи зараховується частина цього платежу в рахунок оплати вартості автомобіля чи лізингового платежу, якщо так, то який розмір цієї частини, яка частина має інше договірне призначення; згідно п. 17.2 ст. 17 Договору фінансового лізингу № 002205 передбачено, що підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеними, умовами та змістом Договору та Додатків до нього, при цьому Додаток № 3 сторонами не був узгоджений за змістом і не був підписаний, що свідчить, по-перше, що, в дійсності, договір не був укладеним, та, по-друге, про нечесні і недобросовісні дії відповідача, вчинені свідомо умисно, щоб ввести в оману позивача, як споживача, стосовно істотних умов договору, та схилити його до укладення цього договору, вигоду за яким, за будь-яких обставин, може отримати лише відповідач.

Згідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», вважається, що права споживача в будь-якому разі є порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом), обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Згідно положень, викладених у Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 р., щодо несправедливих видів торговельної практики, зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи зобов'язання торговця. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Згідно п.2 ст. 7 зазначеної Директиви, комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне враження, що вводить чи може ввести в оману, навіть, якщо інформація вірна у відношенні одного або декількох елементів такої інформації. Разом з тим, бездіяльністю, що вводить в оману вважається така комерційна діяльність, в котрій, виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості, обставини та обмеження комунікативного середовища, продавець не надає суттєво необхідної середньостатистичному споживачеві інформації для прийняття обдуманого рішення щодо угоди, що веде або може призвести до укладення середньостатистичним покупцем угоди, яка не була б укладена ним при інших обставинах. Також, вводячою в оману бездіяльністю визнається ненадання продавцем або несвоєчасне надання в двоякій, нечіткій, незрозумілій формі інформації, що вважається суттєвою. Зокрема, суттєвою є інформація про ціну угоди.

Згідно ч.1 ст. 700 ЦК України, продавець зобов'язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання.

Суд вважає, що за умовами Договору фінансового лізингу № 002205 від 09.02.2016 р., з врахуванням того, що не був підписаний та узгоджений Додаток № 3 до цього договору, інформація про ціну угоди, її складові частини, порядок та строки сплати лізингових платежів та їх складові частини, які є істотними умовами угоди, викладена неповно та в неоднозначній, нечіткій, незрозумілій для споживача формі, що, фактично, позбавило позивача права на вибір, внаслідок нерозуміння цих істотних умов і, як наслідок цього, нерозуміння остаточних наслідків укладення зазначеного договору.

Згідно ст. 705 ЦК України: 1. За договором найму-продажу до переходу до покупця права власності на переданий йому продавцем товар покупець є наймачем (орендарем) цього товару. 2. Покупець стає власником товару, переданого йому за договором найму-продажу, з моменту оплати товару, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 230 ЦК України: 1. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 2. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно ч.1 ст.15 ЗУ "Про захист прав споживачів", споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Згідно ст. 4 ЗУ "Про захист прав споживачів": 1. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). 2. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Згідно п.14 ст. 4 ЗУ "Про захист прав споживачів": нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Згідно ч.12 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів": Якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини.

Згідно ст. 21 ЗУ "Про захист прав споживачів", установлено, що: 1. Крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 7) ціну продукції визначено неналежним чином.

Згідно ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів", передбачено, що: 1. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. 2. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. 3. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

Суд доходить висновку, що відповідно до зазначених правових норм, всі вищеперераховані дії відповідача, що пов'язані з ненаданням належної інформації про предмет договору лізингу, стосовно його вартості та порядку розрахунків, спонуканням до сплати першого платежу, слід визнати нечесними та недобросовісними і вчиненими умисно, щоб ввести в оману позивача, як клієнта, та схилити його до укладення спірного договору, тобто ці дії є нечесною підприємницькою практикою.

Згідно ст. 634 ЦК України: 1. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 2. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. 3. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред'явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв'язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Таким чином, суд вважає, що позивач, виявивши після підписання договору, що істотні умови, які мали б бути узгоджені при підписанні Додатку № 3 до договору, фактично, не узгоджені та не підписані, дійшов вірного висновку, що договір фінансового лізингу є неукладеним, в зв'язку з чим у відповідача не виникло законних підстав для отримання сплаченого позивачем 09.02.2016 року адміністративного платежу по Договору фінансового лізингу № 002205 в сумі 20 000.00 грн.

3. Договір фінансового лізингу був підписаний між сторонами за наявності в договорі явних несправедливих умов по відношенню до позивача, а саме: із пунктів 12.1 - 12.13 Договору витікає, що лізингоодержувач у разі відмови від договору несе фінансові санкції, окрім того, йому, незалежно від підстав та ініціатора розірвання договору, не повертається сплачений Адміністративний платіж. В той же час, відповідно до п. 3.2.7 Договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати оспорюваний договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови Продавця здійснити продаж/або поставку Предмета лізингу та у разі не обрання предмета лізингу лізингоодержувачем протягом одного року, при цьому лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п.12.1 - тобто, тільки 60% від сплачених коштів, а Адміністративний платіж, взагалі не повертає.

Таким чином, відповідно до умов спірного договору, за невиконання договірного зобов'язання відповідач не несе будь-якої відповідальності перед позивачем, але при цьому одержує за цих обставин значну вигоду, а позивач один, за будь-яких обставин, несе значні збитки, окрім того, зазначені умови, як несправедливі, майже в повному обсязі кореспондують визначенням в ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" та є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Згідно ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів": 1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. 2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. 3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. 4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. 5. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 6. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. 7. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. 8. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. 9. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв'язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності.

4. Договір фінансового лізингу був підписаний сторонами з порушенням вимог закону про його обов'язкове нотаріальне посвідчення, враховуючи, що в цьому договорі поєднуються елементи договору найму (оренди) транспортного засобу та елементи купівлі-продажу транспортного засобу. З чого витікає, що спірний договір не є укладеним з моменту його підписання сторонами, відповідно до вимог нижчезазначених правових норм.

Згідно ч.1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 799 ЦК України: 1. Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. 2. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ст. 215 ЦК України: 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним; 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін; нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 216 ЦК України: 1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 2. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. 4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно ст. 236 ЦК України: 1. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. 2. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

5. Договір фінансового лізингу був укладений між сторонами з порушенням вимог ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", зокрема ст. 34 якою передбачено обов'язковість ліцензування, а саме: 1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. 2. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. 3. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 обґрунтовані і відповідають вимогам закону, але підлягають задоволенню частково, оскільки доведені лише стосовно вимог про стягнення з відповідача - 20 000.00 грн. та трьох відсотків річних за час користування відповідачем безпідставно збереженими грошовими коштами. При цьому суд приймає до уваги, як обгрунтувані та належні, посилання позивача на правові позиції Верховного Суду України, норми міжнародного права, зокрема, стосовно захисту прав споживачів фінансових послуг та стосовно справедливих умов у договорі.

Відповідно до правових позицій, що висловив Верховний Суд України в п. 20 Постанови ПВСУ від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними": правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з аналізу умов договору фінансового лізингу, між сторонами не було досягнуто згоди за всіма істотними умовами, які необхідні і достатні для чинності даного правочину. Зокрема не було підписано Додаток № 3 до Договору фінансового лізингу, в зв'язку з чим, слід визнати, що сторонами не було досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Як слідує із змісту основного тексту Договору фінансового лізингу № 002205, п.п.9.4 -10.6, істотними умовами є розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця у грошовому виразі, та строки сплати, що визначаються Додатком № 3, який сторонами не підписаний.

Відповідно до п. 10.4. Договору, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору, Сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу, підписати Додаток № 3 до даного Договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу. З чого витікає, що ОСОБА_1, не знаючи точно остаточну вартість автомобіля та в зв'язку з цим розмір інших платежів, неусвідомлено бере на себе зобов'язання підписати Додаток № 3 до даного договору, що ставить його в нерівне становище з Лізингодавцем та свідчить про те що фактично договір не є укладеним, оскільки не були узгоджені сторонами істотні умови договору і він не був нотаріально посвідчений, тобто договір є нікчемним з моменту його підписання.

Згідно статей 8 та 10 Договору фінансового лізингу № 002205, витікає, що всі лізингові платежі мають бути закріплені в Додатку № 1 та № 3 до Договору, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до статті 10 зазначеного Договору, сторони погодили розмір лізингових платежів у відсотковому співвідношенні та погодили відповідні формули щодо їх розрахунків, а також погодили розмір щомісячного лізингового платежу, який розрахований на момент укладення договору, виходячи з ціни Товару, що діє на момент такого укладення, проте в абсолютних цифрах розмір лізингових платежів не був визначений, оскільки Додаток № 3 не підписаний, з чого витікає, що ОСОБА_1, був введений в оману, стосовно загального розміру всіх належних з нього платежів, оскільки, якби вони були йому відомі, він міг не підписати договір, тобто його право вибору не було належним чином забезпечене.

Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд доходить висновку, що позивачем, не дивлячись на установлені в судовому засіданні порушення його прав споживача, не доведено ні характер, ні розмір завданої йому моральної шкоди, внаслідок дій, саме, відповідача, при цьому суд враховує, що сам позивач внаслідок своїх особистих, наперед необдуманих дій, тобто внаслідок власного недбальства, підписав спірний договір та безпідставно сплатив кошти відповідачу, оскільки, взагалі, не вживав заходів до встановлення правового статусу відповідача, зокрема, чи може відповідач за своїми статутними повноваженнями та ліцензійними вимогами надавати фінансові послуги, в виді фінансового лізингу, та в якому порядку, відповідно до вимог чинного законодавства, яке стосується, зокрема, нотаріального посвідчення такого роду договорів.

Окрім того, позивач не надав належного обґрунтування факту спричинення йому незаконними діями відповідача моральної шкоди, відповідно до положень ЗУ «Про захист прав споживачів», який передбачає таке відшкодування лише у випадку, коли моральна (немайнова) шкода була спричинена небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (послугами) у випадках, передбачених законодавством, тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити в повному обсязі, в звязку з її недоведеністю.

Суд доходить висновку, що спірний договір слід визнати недійсним, оскільки він суперечить вимогам п.п. 1-4 ст. 203 ЦК України, окрім того, фактично, договір є недійсним в силу його нікчемності, оскільки відповідач не мав повноважень на укладення такого роду договорів за відсутності відповідної ліцензії, а також договір, всупереч закону, не був нотаріально посвідчений. Відповідно до положень ст. 216 ЦК України, якою передбачено, що, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, враховуючи, що тільки позивач на виконання спірного договору виконав частково дії з оплати відповідачу першого платежу в сумі - 20 000.00 грн., суд доходить висновку про стягнення з відповідача зазначеної суми на користь позивача та 3 відсотків за час безпідставного користування даною сумою відповідачем, для чого суд керується положеннями ст. ст. 1214-1215 ЦК України.

Розподіляючи судові витрати, керуючись ст. 88 ЦПК України та ЗУ "Про судовий збір, суд дійшов висновку, що судові витрати у справі, в виді судового збору за майнові та немайнові вимоги, слід покласти пропорційно сумі задоволених вимог та сумі вимог, в задоволенні яких відмовлено, а саме: стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто»" на користь ОСОБА_1 - 551.20 грн., для відшкодування судових витрат, в виді судового збору за задоволені майнові вимоги; судові витрати, в виді судового збору - 551.20 грн., за немайнову вимогу (моральну шкоду), в задоволенні якої відмовлено, покласти за рахунок Державного бюджету України, враховуючи, що позивач, ОСОБА_1, згідно ч.3 ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів", як споживач, звільнений від сплати судового збору за позовом, що пов'язаний з порушенням його прав споживача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 169, 209 ч.3, 212-215, 222-233, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто»", юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд.42-44, код ЄРДПОУ 39733392, банківські реквізити: р/р 4 в ПАТ "ОСОБА_3 Аваль", МФО 380805, на користь ОСОБА_1, 29.10.1981 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН № НОМЕР_1, зареєстрованого за місцем проживання по бул. МируАДРЕСА_1, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, кошти у розмірі - 20 000.00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 копійок), що були сплачені 09.02.2016 р. ОСОБА_1 з метою укладення договору фінансового лізингу № 002205 від 09.02.2016 р.

2. Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто»" на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі - 13,15 грн. (тринадцять гривень п'ятнадцять копійок).

3. Відмовити у стягненні з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто»" на користь ОСОБА_1 - 5 000.00 грн. (п'яти тисяч гривень 00 копійок) для відшкодування моральної шкоди.

4. Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто»" на користь ОСОБА_1 - 551.20 грн., для відшкодування судових витрат, в виді судового збору за задоволені майнові вимоги.

Судові витрати, в виді судового збору - 551.20 грн., за немайнову вимогу (моральну шкоду), в задоволенні якої відмовлено, покласти за рахунок Державного бюджету України, враховуючи, що позивач, ОСОБА_1, згідно ч.3 ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів", як споживач, звільнений від сплати судового збору за позовом, що пов'язаний з порушенням його прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом із повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.