АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

05 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року,

встановила:

у червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 2 623 880 грн. 20 коп. за договором позики від 10 травня 2012 р.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 р. позов було задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача суму позики 553 750 грн., проценти за користування позикою - 183 875 грн. 57 коп., три проценти річних - 45 954 грн. 78 коп., пеню - 783 580 грн. 35 коп., а також судовий збір. В частині вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 р. було виправлено арифметичну помилку щодо суми процентів за користування позикою та визначено суму - 184 062 грн. 51 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він 10.05.2012 р. уклав з ОСОБА_2 Договір позики, згідно якого передав відповідачу у борг 25 000 дол. США до 10.09.2012 р. За прострочення виконання зобов'язання було передбачено пеню в розмірі 1 процента від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції та курсу долара на день повернення позики. Оскільки позику було надано за згодою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та в інтересах сім'ї, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму позики за курсом НБУ - 553 750 грн., проценти за користування позикою за обліковою ставкою НБУ - 184 873 грн. 87 грн., 3 проценти річних - 45 968 грн. 83 коп., пеню - 2 021 187 грн. 50 коп., а також судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 р. позов було задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача суму позики 553 750 грн., проценти за користування позикою - 183 875 грн. 57 коп., три проценти річних - 45 954 грн. 78 коп., пеню - 783 580 грн. 35 коп., а також судовий збір. В частині вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 р. було виправлено арифметичну помилку щодо суми процентів за користування позикою та визначено суму - 184 062 грн. 51 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики, умови якого відповідач ОСОБА_2 не виконував належним чином, а тому з нього було стягнуто суму позики за курсом НБУ, проценти за користування позикою, три проценти річних за час прострочення та пеню відповідно до умов договору.

Висновок суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_2 умов договору позики є законним, обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 526, 533, 541, 551, 625, 1046-1048 ЦК України.

Доводи, викладені представником відповідача - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, про неповне з'ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, є необґрунтованими. Суд першої інстанції дав належну правову оцінку доводам представника ОСОБА_2 щодо наявності домовленості між позивачем та ОСОБА_2 про заміну сторони у зобов'язанні від 10.05.2012 р. та дійшов правильного висновку про відсутність згоди позивача (кредитора) на заміну боржника. Факт видачі 10.05.2012 р. довіреності від імені ОСОБА_5, якою він уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатися належним йому нежилим приміщенням (а/с70 т. 1) не може свідчити про наявність між сторонами домовленості щодо покладення обов'язку боржника на ОСОБА_5 Видача довіреності ОСОБА_5 не є доказом виконання обов'язку боржника ОСОБА_2

Суд першої інстанції правильно визначив суму позики в національній валюті за курсом НБУ відповідно до ст. 192 ЦК України, в якій закріплено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Умовами договору позики, укладеному між сторонами, було передбачено, що позика передається в сумі 25 000 дол. США, яка має бути повернута з урахуванням курсу долара. В позовній заяві позивач визначив розмір позики, яку просив стягнути в сумі 553 750 грн. за офіційним курсом НБУ 22 грн. 15 коп. за 1 дол. США. З такого ж курсу виходив і суд першої інстанції, оскільки він не вище за курс на день ухвалення рішення. Тому доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що сума позики була обчислена не за середнім офіційним курсом НБУ - 7,99 грн., є безпідставними.

Розмір пені був обчислений позивачем за 1 рік в сумі 2 021 187 грн. 50 коп. Суд першої інстанції зменшив розмір пені відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та визначив його в сумі 783 580 грн. 35 коп.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки при обчисленні розміру процентів за користування коштами, які мають бути нараховані за час дії договору, що становить 122 дні в сумі 13 843 грн. 75 коп.

Оскільки позивачем було заявлено вимогу про стягнення пені за час прострочення виконання зобов'язання, яка була судом задоволена частково, вимога щодо нарахування трьох процентів річних задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні щодо визначення суми процентів та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України слід змінити рішення суду щодо розподілу судових витрат та стягнути на користь позивача суму судового збору, яка була сплачена ним при зверненні до суду, оскільки зазначена ставка судового збору, встановлена в Законі України «Про судовий збір» відповідає розміру заборгованості, яка була стягнута на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року змінити та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 135 187 грн. 50 коп. та судовий збір в сумі 3 654 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 755/12360/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3419/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.