Справа № 192/2015/15-ц
Провадження № 2/192/74/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" травня 2016 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Щербини Н. О.,

за участю секретаря судового засідання Сербіної Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка сталася 03 жовтня 2015 року о 18 годині 00 хвилин по вул. Кірова, буд. 5 с. Башмачка Солонянського району Дніпропетровської області.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вказаним ДТП було спричинено руйнування залізобетонного забору, воріт, водопровідної колонки, підпорів газової труби та щитка під газ, також були пошкоджені вікна будинку, що потягло за собою нанесення позивачці майнових збитків на суму 24 643 гривні 20 копійок, які вона просить стягнути солідарно з відповідачів.

Позивач посилається на те, що згідно постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року водія автомобіля Daewoo Sens ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке сталося 03 жовтня 2015 року, проте в добровільному порядку ані моральна, ані матеріальна шкода відповідачами відшкодована не була.

З посиланням на ст. ст.23,1166,1167,1187,1194,1195 ЦК України, позивачка просить стягнути солідарно з відповідачів, як з власника рухомого майна та заподіювача шкоди, 24 643 гривні 20 копійок матеріальної шкоди та 10 000 гривень моральної шкоди, обґрунтовуючи її розмір перебуванням на лікуванні, перенесенням фізичних та психічних страждань. ОСОБА_1 посилається на те, що у звязку з заподіяними збитками, їй, як особі похилого віку довелося докладати значних зусиль для відновлення стану зруйнованого майна, вона самостійно шукала працівників, замовляла роботи та матеріали, позичала грошові кошти, що також завдало їй додаткових моральних страждань. В день ДТП вона змушена була звернутися за медичною допомогою, оскільки від отриманого переляку у неї погіршився стан здоровя, який не відновився і до дня звернення з позовом до суду.

ОСОБА_1 посилається на те, що в результаті ДТП їй була заподіяна значна матеріальна шкода, що виразилася у руйнуванні майна, яке їй належить та у вигляді витрат, які вона понесла на відновлення такого майна і має понести в майбутньому, що загалом складає 24 643 гривні 20 копійок.

В судовому засіданні 11 березня та 04 травня 2016 року представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 11 листопада 2015 року (а.с.18-19), позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши, що відповідач ОСОБА_3 завдав позивачці матеріальних збитків в результаті ДТП, за скоєння якого він був визнаний винним на підставі постанови суду, а також заподіяв моральну шкоду, у звязку з тим, що позивачка є людиною похилого віку, змушена була звертатися до лікарів після ДТП, погіршився стан її здоровя, а також у звязку з тим, що їй довелося самостійно вирішувати питання щодо відновлення зруйнованого під час ДТП майна. Крім того, послався на те,що відповідно до ст..22 ЦК України реальними є ті збитки, яких особа зазнала або має зазнати в майбутньому. Тому вважав, що наведений в позові розмір матеріальних збитків є цілком доведеним, оскільки витрати які здійснила позивач на відновлення зруйнованого майна, підтверджуються відповідними чеками та квитанціями, а ті які позивач має понести в майбутньому також підтверджуються матеріалами, які надані до позову.

ОСОБА_1, яка була допитана в судовому засіданні 04 травня 2016 року в якості свідка повідомила суду обставини скоєння ДТП, які вкладені в позові. Зазначила, що самостійно за власний рахунок нею було відновлено два вікна, придбаний щиток на газовий лічильник, замінений увесь паркан, втому числі і зруйнованого його частина, яка складається з 3-х секцій по три плити. При цьому позивач пояснила суду, що нею було замінено увесь паркан, а не тільки зруйнована його частина у звязку тим, що на момент замовлення частини паркану такого кольору як залишилася незруйнована частина, в магазині не було. Для того щоб не порушувати естетичний вигляд паркану, позивачка замінила його увесь, зазначивши, що відповідачі можуть забрати незруйновану частину паркану в будь-який час, оскільки їй вона не потрібна. Також пояснила суду, що в день ДТП не отримувала від відповідачів будь-яких грошових коштів, а вони навіть не пропонували відшкодувати збитки, а тільки просили не викликати працівників міліції.

Відповідач ОСОБА_3 П О. в судовому засіданні 11 березня 2016 року факт спричинення збитків в результаті ДТП, яка сталася 03 жовтня 2015 року визнав, але вважав, що такі збитки є значно меншими ніж заявлено в позові. Посилався на те, що під час ДТП позивачка тривалий час знаходилася в дворі свого будинку разом з відповідачем, за допомогою до лікарів не зверталася, а посилання представника позивача на те, що вона 03 жовтня 2015 року о 17 годині 40 хвилин зверталася до лікаря за медичною допомогою, спростовуються матеріалами справи та обставинами по справі, оскільки ДТП сталося лише о 18 годині, про що зазначено і в самому позові та в постанові Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року, якою його було визнано винним за ст. 124 КУпАП, тому о 17 годині 40 хвилин позивачка не могла звертатися за медичною допомогою у звязку з погіршенням стану здоровя з причини ДТП, оскільки на той час ДТП ще не відбулося.

Також відповідач ОСОБА_3 зазначав, що докази, які надані позивачкою до матеріалів справи на підтвердження спричиненої матеріальної шкоди є неналежними доказами, оскільки під час ДТП було пошкоджено лише дві секції воріт за які він розрахувався на місці, проте доказів такого розрахунку не має. Вважає, що посилання позивачки на те, що в результаті ДТП були зруйновані ворота, а вартість їх відновлення становить 10 019 гривень 67 копійок не доведено належними доказами, оскільки позивачкою до матеріалів справи надано лише комерційну пропозицію, а доказів її схвалення та здійснення оплати на таку суму не надано, як не надано і доказів понесення витрат на відновлення паркану, вартість якого позивачкою зазначена в розмірі 12 195 гривень. Відповідач посилався на те, що рахунок №00231 від 09 листопада 2015 року містить в собі вартість робіт, необхідність виконання яких представник позивачки не зміг пояснити в судовому засіданні, а тому відповідач вважає, що такі докази також є неналежними.

Також ОСОБА_5 посилався на те, що його цивільно-правова відповідальність згідно норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" була застрахована в ПАТ «Європейський страховий союз», куди він звертався з відповідною заявою, а тому саме страхова компанія повинна відшкодувати заподіяні збитки.

В судове засідання 04 травня 2016 року ОСОБА_5 не зявився, про часта місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.89).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 04 травня 2016 року не зявився, про часта місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.90).

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_6, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 11 січня 2015 року (а.с.41-42) в судовому засіданні 11 березня 2016 року позов не визнав, пояснивши, що ОСОБА_2 є власником автомобіля Daewoo Sens, номерний знак НОМЕР_1, який він добровільно передав у користування ОСОБА_3, передавши також і документи на вказане авто відповідачу. Таким чином, представник відповідача вважає, що оскільки ОСОБА_3 під час ДТП керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі, то саме він повинен відповідати за завдані збитки, а тому підстав для солідарного стягнення завданої в результаті ДТП шкоди немає.

ПАТ «Європейський страховий союз», який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання 04 травня 2016 року не зявився, надавши заяву, згідно якої просили здійснювати розгляд справи за відсутності їхнього представника (а.с.94). Також до матеріалів справи були надані письмові заперечення (а.с.69-70), згідно яких страхова компанія підтвердила факт страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу ОСОБА_2 за полісом обовязкового страхування АЕ/4423360. Проте з письмовим повідомленням про ДТП, яке сталося 03 жовтня 2015 року ані позивач, ані відповідачі до страхової компанії не зверталися, будь-яких документів стосовно матеріальних збитків не надавали, пошкоджене майно для огляду страховиком не надавали. Страхова компанія зазначила, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмово надання страховику, з яким укладено договір повідомлення про ДТП, то шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Просили розглянути справу з урахуванням наданих заперечень.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.10,11,57-60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Суд встановив, що 03 жовтня 2015 року в с. Башмачка Солонянського району Дніпропетровської області по вул.Кірова в районі буд. № 5 водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем Daewoo Sens, номерний знак НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху та не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв наїзд на перешкоду паркан, пошкодив його, чим порушив пункти 1.5,12.1 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, факт ДТП, яке відбулося 03 жовтня 2015 року, факт пошкодження паркану за адресою: с. Башмачка Солонянського району Дніпропетровської області по вул.Кірова в районі буд. № 5 та факт того, що винним в спричиненні ДТП є відповідач ОСОБА_3 є встановленим рішенням суду.

Факт перебування за кермом автомобіля Daewoo Sens, номерний знак НОМЕР_1 на відповідній правовій підставі був визнаний відповідачами по справі на підставі того, що предстаник відповідача ОСОБА_2 повідомив про добровільну передачу ОСОБА_3 в день ДТП свого автомобіля та відповідних документів на нього, а ОСОБА_3 не заперечував проти. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, судом під час розгляду справи було встановлено, а відповідачами по справі визнано той факт, що завдавачем шкоди в ДТП, яке сталося 03 жовтня 2015 року є ОСОБА_3, який на відповідній правовій підставі керував вказаним транспортним засобом, а тому підстави для солідарного стягнення заподіяних збитків з відповідача ОСОБА_2, який є власником транспортного засобу відсутні, у звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні було встановлено, що заподіяна позивачці шкода на даний час відповідачем ОСОБА_3 не відшкодована, а доказів відшкодування такої шкоди в день ДТП, на що він посилався в судовому засіданні, суду не надано.

Враховуючи розяснення Верховного Суду України, що містяться в постановах Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому слід врахувати, що обовязок доказування наявності чи відсутності вини заподіювача в спричиненні шкоди покладається на відповідача, в той час, коли позивач повинен довести наявність такої шкоди та її розмір.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини даної справи, дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що ДТП, в якому було заподіяно матеріальну шкоду позивачці, сталося з вини ОСОБА_3, у звязку з чим відповідно до ст.1166,1179,1187 ЦК України на нього повинен бути покладений обовязок відшкодувати спричинену позивачці такими протиправними діями матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Судом було встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, який під час ДТП керував автомобілем Daewoo Sens, номерний знак НОМЕР_1, була застрахована у ПАТ «Європейський страховий союз», згідно полісу № АЕ/4423360 від 23 липня 2015 року зі строком дії до 22 липня 2016 року, а ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 гривень (а.с.58).

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України потерпілий має право в першу чергу отримати відшкодування завданої йому шкоди за рахунок страхової виплати, і тільки у разі недостатності такої виплати для повного відшкодування шкоди - різницю отримати від особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що до зазначених правовідносин слід застосувати положення ст.1166,1187,1194,1195 ЦК України та норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки цивільна відповідальність водія ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована за договором (полісом) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.58).

В той же час ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та(або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, а зазначене свідчить про те, що виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. В пункті 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Судом встановлено, що ані ОСОБА_2, ані ОСОБА_3 О, ані ОСОБА_1 до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку не зверталися, а відповідач ОСОБА_3 не надав суду належних доказів такого звернення, хоча і посилався на них, а страхова компанія повідомила про те, що будь-яких повідомлень про ДТП яке сталося 03 жовтня 2015 року до неї не надходило (а.с.69-70).

Таким чином вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо невідкладного повідомлення страховика про настання страхового випадку виконані не були, у звязку з чим суд приходить до висновку про необхідність покладення відповідальності щодо відшкодування заподіяних в результаті ДТП збитків безпосередньо на особу, з вини якої вони були спричинені тобто на відповідача ОСОБА_3

Позивачем та її представником в судовому засіданні було доведено завдання матеріальних збитків на загальну суму 18 616 гривень 06 копійок, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3

При цьому судом було враховано, що відшкодуванню підлягають витрати, які були понесені позивачкою та підтверджуються відповідними та допустимими доказами, а саме: витрати на відновлення двох вікон на суму 1 288 гривень 89 копійок (а.с.11), витрати на придбання щитка для газового лічильника на суму 160 гривень, втрати яких позивач має зазнати в майбутньому на відновлення воріт на суму 10 019 гривень 67 копійок (а.с.13), що є реальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Посилання відповідача стосовно того, що такі витрати на відновлення воріт не підтверджені матеріалами справи та є завищеними не приймаються судом, оскільки відповідач не довів протилежного, а судом розяснювалося право на проведення експертизи для встановлення вартості пошкодженого майна.

В той же час суд вважає, що позовні вимоги про стягнення вартості відновленого паркану на суму 12 195 гривень підлягають частковому задоволенню, з огляду на те, що в судовому засіданні було зясовано, що позивачкою був замінений увесь паркан, а не тільки його зруйнована частина, а ст. 22 ЦК України передбачає право на відшкодування тих втрат, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі. Оскільки частина паркану не була зруйнована внаслідок ДТП, тобто відсутній причинний зв'язок, то відшкодуванню підлягають тільки ті витрати, які були понесені саме на відновлення зруйнованої частини паркану, що підтверджується рахунком (а.с.12) та товарним чеком (а.с.100). При цьому суд врахував, що витрати на доставку матеріалів та на вивезення сміття підлягають стягненню в повному обсязі незалежно від обєму виконаних робіт, а вартість матеріалів та робіт щодо встановлення зруйнованого паркану частково та відповідно до обєму зруйнованого.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має керуватися засадами розумності, виваженості, та справедливості.

В судовому засіданні позивачкою та її представником було доведено завдання їй моральної шкоди, яку суд вважає було завдано самим фактом ДТП, в результаті якого автомобіль вїхав в подвіря позивачки, яка є людиною похилого віку та яка відчула під час ДТП душевні страждання.

Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

При визначені розміру моральної шкоди суд враховує ступінь фізичних і моральних страждань позивачки, їх тривалість і тяжкість, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

При цьому судом враховується те, що ОСОБА_1 є людиною похилого віку, внаслідок ДТП тілесних ушкоджень вона не отримала, проте змінився стан її здоровя та уклад життя, у звязку з тим, що їй самостійно довелося здійснювати дії по відновленню пошкодженого майна, з урахуванням чого суд вважає, що позивачці було задано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, погіршенні стану здоровя, у звязку з чим суд вважає необхідним визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з особи, яка є винною в ДТП в розмірі 1 000 гривень, що на думку суду є достатнім та справедливим.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги слід задовольнити частково, а у звязку з тим що позивач був звільнений частково від сплати судового збору під час звернення з позовом до суду, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.15,16,22,23,1166,1179,1187 ЦК України, ст.ст.3,4,10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 18 616 (вісімнадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 06 копійок, відмовивши в задоволенні решти позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, відмовивши в задоволенні решти позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 974 (девятсот сімдесят чотири) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 10 травня 2016 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина