У Х В А Л А

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування грошовими коштами та втрат від інфляції, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області 13 травня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 4 листопада 2009 року в сумі 174 247 грн 40 коп. та борг за договором позики від 5 листопада 2009 року в сумі 739 743 грн 68 коп. - всього 913 991 грн 08 коп.

Розпорядженням державного виконавця від 14 червня 2013 року на розрахунковий рахунок позивача перераховано кошти в сумі 6 400 грн. Також внаслідок виконавчих дій та реалізації майна боржника, згідно розпорядження державного виконавця від 25 листопада 2013 року на розрахунковий рахунок позивача перераховано отримані внаслідок реалізації майна кошти в сумі 16 650 грн 34 коп.

Таким чином, в період з 13 травня 2013 року по червень 2015 року відповідач в примусовому порядку погасив борг частково. Залишок грошових коштів після часткового погашення становив 896 346 грн 21 коп.

27 червня 2015 року ОСОБА_5 з метою повного погашення наявного боргу перед позивачем перерахував всі належні грошові кошти на спеціальний рахунок державної виконавчої служби. Станом на 27 червня 2015 року боржник розрахувався в повному обсязі за даним грошовим зобов'язанням.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2013 року визначено повну суму грошового зобов'язання з урахуванням процентів та інших штрафних санкції за період з настання моменту повернення грошових коштів і до дати винесення судом відповідного рішення. Вказане судове рішення набрало своєї законної сили з 13 травня 2013 року, а отже, враховуючи ту обставину, що до цього часу боржник не повернув борг, позивач стверджував, що весь цей час боржник продовжував користуватись належними позивачу грошовими коштами, і мав сплатити відповідні проценти за користування.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 8 січня 2015 року, задоволено позов до ОСОБА_5 про стягнення відсотків за користування коштами та інфляційні витрати за період з 13 травня 2013 року по 16 вересня 2014 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року судові рішення залишено без змін.

Посилаючись на те, що в період з 16 вересня 2014 року по 27 червня 2015 року ОСОБА_5 продовжував користуватись грошовими коштами позивача, просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2015 року позов задовольнити.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість по процентам за користування коштами за період з 16 вересня 2014 року по 27 червня 2015 року в розмірі 20 922 грн 93 коп, по витратам від інфляції за період з 16 вересня 2014 року по 27 червня 2015 року в розмірі 453 765 грн 47 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2016 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2015 року в частині стягнення втрат від інфляції за період з 16 вересня 2014 року по 27 червня 2015 року у розмірі 453 765 грн 47 коп. скасовано і ухвалено нове рішення яким у цій частині вимог відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги дають підстави вважати, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування грошовими коштами та втрат від інфляції призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П. Штелик