РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/6497/15-ц

Провадження № 2/638/749/16

13.04.2016 Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

з участю відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 національного університету імені ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1. До 01.12.2011 року зазначений будинок знаходився на балансі ОСОБА_4 національного університету імені ОСОБА_5 та університетом надавались відповідачу комунальні послуги. 30.11.2011 року будинок передано до комунальної власності. На момент передачі будинку до комунальної власності у відповідача існувала заборгованість перед університетом за комунальні послуги. Сума заборгованості складає 10108, 33 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, в тому числі: за теплопостачання 3803, 97 грн. за період з 15.10.2010 року по 30.11.2011 року; за підігрів води 2319, 00 грн. за період з 01.05.2010 року по 30.11.2011 року; сума інфляції 2894, 86 грн. за період 01.01.2011 року по 31.01.2015 року; три проценти річних 1090, 5 грн. за період 01.01.2011 року по 31.01.2015 року. ОСОБА_3 18.12.2012 року надав до університету гарантійний лист, в якому визнав наявність у боргу за комунальні послуги у розмірі 6722, 97 грн. та зобовязувався протягом 2013 року сплатити рівними частинами всю суму боргу, разом з тим сума заборгованості ним сплачена не була. Просить суду позов задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала вимоги позову у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_4 національний університет імені ОСОБА_5 не укладав з ним договір про використання, розрахунок та сплату ним комунальних послуг, а всі виплати здійснювались через касу університету ним добровільно. Також вважає, що минув строк позовної давності, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд, дослідивши доводи представника позивача, відповідача, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Будинок за адресою: м. Хакрів, вул. Отакара Яроша, 11-А, знаходився на балансі ОСОБА_4 національного університету імені ОСОБА_5, що підтверджує довідка ОСОБА_4 національного університету імені ОСОБА_5 від 02.03.2015 року №0601-53 (а. с. 12).

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 09.11.2011 року №811 затверджено акт приймання-передачі відомчого житлового фонду ОСОБА_4 національного університету імені ОСОБА_5 до комунальної власності м. Харкова від 25.07.2011 року, а саме житлового будинку літ. А-5 загальною площею 5789, 0 кв. м. по вулиці Отакара Яроша, 11-А, та житлового будинку літ. А-12 загальною площею 3656, 8 кв. м. по вулиці Отакара Яроша, 16-А (а. с. 21).

Згідно із повідомлення до Авізо від 30.11.2011 року, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» на виконання розпорядження Управління комунального майна і приватизації м. Харкова №2136 від 17.11.2011 року та акту прийому-передачі від 30.11.2011 року підтверджує прийняття на баланс житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, №11-А, балансова вартість 11754900, 00 грн.(а. с. 20).

На момент передачі будинку до комунальної власності у відповідача - ОСОБА_3 існувала заборгованість перед університетом за комунальні послуги.

Згідно з даними додатку до рахунку №17300-9866 Комунального підприємства «ОСОБА_4 теплові мережі», у позивача - ОСОБА_4 національного університету імені ОСОБА_5 у січні 2011 року була наявна заборгованість, проте рахунки університету, зокрема за теплопостачання, виставлялись на всі об'єкти, в тому числі будинок за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, 11-А, після чого сума боргу розподілялась між мешканцями будинку пропорційно займаній площі (а. с. 49).

Сума заборгованості відповідача складає 10108, 33 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, в тому числі: за теплопостачання 3803, 97 грн. за період з 15.10.2010 року по 30.11.2011 року; за підігрів води 2319, 00 грн. за період з 01.05.2010 року по 30.11.2011 року; сума інфляції 2894, 86 грн. за період 01.01.2011 року по 31.01.2015 року; три проценти річних 1090, 5 грн. за період 01.01.2011 року по 31.01.2015 року (а. с. 4-9).

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про погашення заборгованості, зокрема про це свідчить лист від 16.10.2012 року № 0103/136 (а. с. 17), акт звірки взаємних розрахунків між ОСОБА_4 національним університетом імені ОСОБА_5 та мешканцем квартири №65 будинку по вулиці Отакра Яроша, 11-А (а. с. 16).

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що працює в університеті бухгалтером І категорії і обслуговувала даний будинок, також пояснила, що відомості про заборгованість мешканців будинку за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, 11-А, доводились до їх відома також на дошці оголошень.

Вищевказані докази свідчать про те, що відповідачу ОСОБА_3 ОСОБА_4 національним університетом імені ОСОБА_5 надавались житлово-комунальні послуги, проти чого відповідач не заперечує, оскільки частково здійснював їх оплату, а також 18.12.2012 року ОСОБА_3 надав до університету гарантійний лист, в якому визнав наявність боргу за комунальні послуги у розмірі 6722, 97 грн. та зобовязувався протягом 2013 року сплатити рівними частинами всю суму боргу (а. с. 19), проте до теперішнього часу зобовязання не виконано, у звязку з чим позивач змушений був звернутись до суду.

З доводами відповідача про несплату ним вказаного боргу у зв'язку з неукладанням з ним договорів про надання житлово-комунальних послуг не можна погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Проте не укладення відповідачем з позивачем письмово договору, яке має місце між сторонами у справі, не звільняє від обов'язку плати за надані комунальні послуги, оскільки фактично позивачем надавалися відповідачу житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до вимог статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з положеннями статті 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно статті 162 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верхового Суду України від 30.10.2013 року (справа №6-59цс13), закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених в частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок суми боргу з урахуванням розміру інфляційних втрат, а також з урахуванням 3 % річних наведений на а. с. 44-45.

Клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не може бути задоволене виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до вимог статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності було перервано діями відповідача, а саме наданням до університету гарантійного листа, частковою сплатою виниклої заборговності, що підтверджується фрагментами виписки банку, а тому позивачем не пропущено строк позовної давності в даній справі і в цьому клопотанні відповідачу необхідно відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 національного університету імені ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачем не виконано обов'язок щодо своєчасного розрахунку закомунальні послуги.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 525, 625 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України,Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 національного університету імені ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4 національного університету імені ОСОБА_5, розрахунковий рахунок: 1533, МФО 820172 в ДКСУ, код ОКПО 02071205, свідоцтво №200060132, ІПН 03, юридична адреса: 61022, м. Харків, майдан Свободи, 4, суму заборгованості у розмірі 10108 (десять тисяч сто вісім) грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4 національного університету імені ОСОБА_5, розрахунковий рахунок: 1533, МФО 820172 в ДКСУ, код ОКПО 02071205, свідоцтво №200060132, ІПН 03, юридична адреса: 61022, м. Харків, майдан Свободи, 4, судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: