У х в а л а

іменем україни

11 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом підприємства «Харківський приладобудівельний завод ім.Т.Г. Шевченка» про визнання ОСОБА_4 до Державного наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» (далі - ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він працював на підприємстві з 1975 року по 20 травня 2014 року. Був звільнений на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Зазначав, що про існування наказу про звільнення йому стало відомо лише 21 травня 2014 року, коли його запросив керуючий санацією та повідомив про скорочення штату працівників, після чого видав трудову книжку із записом про звільнення. Позивач вважав звільнення незаконним та безпідставним через те, що він не був повідомлений про скорочення штату відповідно до чинного законодавства. Крім того на порушення вимог ст. 43 КЗпП України не узгоджувалось питання про його звільнення з профспілковою організацією, яку він очолює на підприємстві.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року скасовано,справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року позов задоволено.

Наказ Керуючого санацією ДП «Харківський приладобудівельний завод ім. Т.Г. Шевченка» Булижина І.В. № 62 к від 20 травня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України визнано незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді налагоджувальника технологічного обладнання 6 розряду ДП «Харківський приладобудівельний завод ім. Т.Г. Шевченка». Стягнуто з ДП «Харківський приладобудівельний завод ім. Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 7 750 грн 71 коп. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про законність звільнення позивача з посади, оскільки відмова Харківської обласної профорганізації Української міжгалузевої республіканської профспілки «Праця», у ненаданні згоди на звільнення ОСОБА_4 не містить правового обґрунтування.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

І.К.Парінова