Єдиний унікальний номер 460/3977/2013
Провадження № 6/448/4/16
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14.04.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Стецика Я.Є.

при секретарі Тхір О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1, погоджене з в.о. начальника відділу ДВС Мостиського РУЮ ОСОБА_2, про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

14.04.2016р. старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним поданням, покликаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_3 по примусовому виконанню виконавчого документа: виконавчого листа Яворівського районного суду Львівської області №460/3977/2013 від 25.12.2013 року про стягнення з боржника ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_5, 02.11.2008р.н., та сина ОСОБА_6, 28.12.2011р.н., в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18.10.2013р. і до їх повноліття.

Стверджує, що боржник ОСОБА_3 не виконує у повному обсязі зазначеного рішення суду, станом на 05.04.2016р. його заборгованість перед стягувачем становить 7 419,25 грн.

Вважає, що наявність в боржника ОСОБА_3 невиконаних зобовязань є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

З огляду на наведене, просить тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України без вилучення паспортного документа до повного виконання боргових зобовязань, поклавши виконання обмеження на Державну прикордонну службу України.

Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, а подала заяву, у якій зазначила, що вимоги подання підтримує та просить розглянути справу за її відсутності.

Сторони виконавчого провадження у відповідності до положень ч.2 ст.377-1 ЦПК України в судове засідання не викликались.

Проаналізувавши матеріали подання, суд вважає, що таке не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 05.12.2013р. ухвалено стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5, 02.11.2008р.н., та сина ОСОБА_6, 28.12.2011р.н., в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18.10.2013р. і до їх повноліття.

На підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист №460/3977/2013 від 25.12.2013р., 13.01.2014р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження №41426469 для його примусового виконання, а боржнику надіслано ряд повідомлень про добровільне виконання.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження за період з 18.10.2013р. по 05.04.2016р. боржнику ОСОБА_3 всього нараховано 29 419,25 грн. аліментів, необхідних для сплати на користь стягувача, та такий сплатив стягувачу лише 22 000 грн., що становить 75 % від нарахованої суми аліментів.

Станом на 05.04.2016р. заборгованість ОСОБА_3 перед стягувачем становить 7 419,25 грн., що становить 25 % від нарахованої суми аліментів.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобовязань. Відповідно до ч.2 ст.6 вищевказаного закону громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон з цих же підстав.

Слід також зазначити, що у відповідності до вимог п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього зобовязань.

Таким чином, наявність лише самого зобовязання не наділяє ВДВС правом звернення до суду з таким поданням. Саме ухилення боржника від виконання зобовязань є обовязковою передумовою звернення державного виконавця до суду. Органи державної виконавчої служби повинні покликатись на обставини, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, та підтвердити їх відповідними доказами. Дійсний факт ухилення має підтверджуватися сукупністю доказів.

Так, в поданні державний виконавець покликається на те, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 05.12.2013р., однак суд розцінює такі покликання як «голослівні», бо не підтверджені відповідними і належними доказами. Зокрема, в матеріалах подання відсутні докази (їх сукупність) того, що боржником було вчинено дії щодо ухилення від виконання згаданого судового рішення та що дане ухилення зумовлене саме субєктивними причинами (що боржник має змогу виконати зобовязання в повному обсязі чи частково, але свідомо та без поважних причин не робить цього), а не обєктивними (внаслідок відсутності роботи, незадовільного фінансового стану боржника і т.і.)., тобто з матеріалів подання не вбачається факт свідомого ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Подання державного виконавця ґрунтується лише на повідомленнях реєструючих органів про відсутність у боржника майна, а будь-які письмові докази того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення в матеріалах справи відсутні. Подання державного виконавця не містить і достатньої мотивації, так як у ньому не зазначено причин та доцільності відповідного обмеження, а також обставин, які обумовлюють прийняття такого рішення.

В поданні відсутні і докази, які б свідчили про реальне існування загрози невиконання чи утруднення виконання зазначеного вище судового рішення. Навпаки, судом встановлено, що боржник в міру своїх можливостей сплачує в користь стягувача аліменти на утримання дітей.

Також відсутні будь-які дані щодо конкретного місця праці чи тимчасових робіт боржника ОСОБА_3, характеру цих робіт та інше, а тому суд позбавлений можливості зясувати ті обставини, чи не призведе заборона у виїзді за кордон до позбавлення боржника єдиних засобів для існування, тощо.

Державним виконавцем не наведено і не додано доказів в підтвердження того, що боржник ОСОБА_3 за час виконання зазначеного судового рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, чи має намір виїхати за кордон (письмові показання свідків і т.і) і саме з метою ухилення від виконання згаданого рішення.

Крім того, зазначені вище норми закону чітко повязані з наявністю паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а з листа-відповіді Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області «Про надання інформації» слідує, що ОСОБА_3, 1985р.н., не документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, державним виконавцем не підтверджено доказами та не обґрунтовано необхідності для застосування до боржника ОСОБА_3 такого заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та відповідно не встановлено правових підстав для обмеження його конституційного права вільно залишати територію України.

З огляду на наведені обставини, як вважає суд, подання не підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що заявник не позбавлений можливості в подальшому заявити аналогічні вимоги із наведенням обґрунтувань необхідності вжиття такого заходу та поданням в підтвердження цього відповідних доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1, погодженого з в.о. начальника відділу ДВС Мостиського РУЮ ОСОБА_2, про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд протягом 5 (пяти) днів з дня її проголошення та іншими заінтересованими особами протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є.Стецик

Ухвала набрала законної сили:

«___» ______________ 20___ р.

Суддя Я.Є. Стецик