АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Кабанченко О.А.

суддів: Желепи О.В.,

Кравець В.А.

при секретарі: Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до до Державної авіаційної служби України про стягнення невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до до Державної авіаційної служби України про стягнення невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Посилається на те, що рішення суду не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. На думку позивача, судом невірно застосовано норми матеріального права, не враховано роз'яснення Міністерства фінансів України та Інструкцію Держкомстату України із статистики заробітної плати.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Наказом від 30 червня 2011 року за № 31о/с Державної авіаційної служби України позивач ОСОБА_2 був призначений в порядку переведення з Державної авіаційної адміністрації без конкурсного відбору на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу економічної політики департаменту фінансів та економіки з посадовим окладом 3 086,00 грн. на місяць, із залишенням 7-го рангу службовця.

31 січня 2015 року за наказом №19о/с від 19 січня 2015 року Державної авіаційної служби України позивача було звільнено з посади заступника директора департаменту фінансів та економіки у зв'язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров'я, п. 2 ст. 40 КЗпП України.

За цим наказом ОСОБА_2 виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат в сумі 4 075,24 грн.

З наданої відповідачем довідки встановлено, що протягом грудня 2014 року по день звільнення 31 січня 2015 року ОСОБА_2 було нараховане та виплачене матеріальне забезпечення у загальній сумі 45 305,41 грн.

Зазначена сума складається з: - оплати днів щорічної відпустки у грудні 2014 року в розмірі 13 314,19 грн.; заробітної плати за 8 робочих днів у січні 2015 року в розмірі 4 450,76 грн.; допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 3 576,08 грн.; оплати днів щорічної відпустки в розмірі 1 682,76 грн.; матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 9 103,19 грн.; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 9 103,19 грн.; вихідної допомоги в розмірі 4 075,24 грн.

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач при звільненні позивача 31 січня 2015 року не провів повний розрахунок з останнім, а саме виплатив йому вихідну допомогу в неповному розмірі в сумі 4 075, 24 грн., і не виплатив14 130,96 грн. вихідної допомоги, отже на момент пред'явлення позову до суду - станом на 15 травня 2015 pоку сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складала 30 061,40 грн. Вважає, що такими діями відповідача завдано моральної шкоди, оскільки позивач має інвалідність II групи, а відповідач своїми діями порушив його трудові права, що призвело до моральних та фізичних страждань, погіршення здоров'я. Відновлення відповідного фізичного та морального стану потребувало і потребує значних грошових коштів на придбання ліків, санаторно-курортного лікування тощо. Розмір моральної шкоди визначив у 1 000 грн. Просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму вихідної допомоги в розмірі 14 130,96 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з 02 лютого 2015 року і до дати ухвалення рішення в даній справі; 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідач позов не визнав, посилався на те, що ним відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VІII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" в день звільнення була виплачена позивачу вихідна допомога в сумі 4 075, 24 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанії виходив з їх безпідставності, встановивши, що розрахунок з позивачем було здійснено відповідачем у повному обсязі, з урахуванням встановлених законодавством обмежень, та у строки, передбаченіст. 116 КЗпП України.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, Законом України від 28 грудня 2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" у п.10 Розділу III встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір заробітної плати (грошового забезпечення) працівників державних органів (крім Національного антикорупційного бюро та Національного агентства з питань запобігання корупції) та інших бюджетних установ обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

У вказаному Законі наведений перелік виплат, до яких не застосовується це обмеження, а саме: виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки.

Доводи апеляційної скарги, про те, що наведена норма Закону №76-VIII була застосована судом невірно, з посиланням на відповідь Міністерства фінансів України та Інструкцію Держкомстату України із статистики заробітної плати, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

У п.10 Розділу III Закону №76-VIII наведений вичерпний перелік виплат, до яких не застосовуються встановлені цим Законом обмеження (7 розмірів мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірів мінімальної заробітної плати), і до цього переліку не включено виплату вихідної допомоги.

При цьому, у переліку містяться як виплати, які здійснюється з фонду заробітної плати, так і інші, які здійснюються не з фонду оплати праці - допомога по тимчасовій непрацездатності, отже не можуть бути взяті до уваги твердження позивача про те, що розмір вихідної допомоги, яка виплачується не з фонду оплаті праці, не підлягав обмеженню за Законом №76-VIII.

Відповідь Міністерства фінансів України та Інструкція Держкомстату України із статистики заробітної плати не є нормативно-правовими актами, які регулюють правовідносини сторін.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що судом вірно застосовано норми матеріального права, і зокрема, Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VІII, у звязку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: