Справа №694/536/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18.04.2016 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д. І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и л а:

До Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа про визнання договору дарування недійсним.

Разом із позовною заявою позивачка подала заяву про забезпечення позову в якій просить заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії спрямовані на відчуження, закладення в іпотеку, здавання в оренду чи надання іншим особам в користування будинку № 130 по вул.. Енгельса в м. Звенигородка.

Вимоги про забезпечення позову обгрунтовує тим, що будинок № 130 по вул.. Енгельса в м. Звенигородканалежав її покійному чоловікові, проте після його смерті позивачці стало відомо, що будинок належить матері покійного чоловіка на підставі договору дарування, який позивачка просила визнати недійсним.

ОСОБА_3 вказує, що відповідач ОСОБА_2 дізнавшись, що вона звернулась до суду із позовом зможе перепродати будинок щоб отримати вигоду. Обґрунтуванням необхідності зазначеного виду забезпечення позову вказує на те, що ОСОБА_2 цілком ймовірно захоче отримати яку- небудь вигоду від будинку та захоче збагатитись за рахунок реалізації, відчуження, оскільки, після визнання недійсним договору дарування, жодного відношення до будинку вона мати не буде. Крім того, сама ОСОБА_2 повідомляла позивачці про свій намір продати будинок. Враховуючи наведене просить - заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії спрямовані відчуження, закладення в іпотеку, здавання в оренду чи надання іншим особам в користування будинку за адресою: буд. 130, вул. Енгельса, м. Звенигородка.

В судове засідання сторони не викликались.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Частина 3 цієї статті встановлює перелік підстав для забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані щодо відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не надано доказів того, що відповідачка вчиняє будь-які дії, які в подальшому можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, не надано доказів на підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв'язку з чим відсутні достатні підстави для необхідності застосування забезпечення позову. Також суд звертає увагу на те, що дана заява є передчасною, оскільки позивачкою не надано доказів належності вказаного майна (буд. 130, вул. Енгельса, м. Звенигородка) відповідачці, а питання про витребовування вказаних доказів на час розгляду заяви про забезпечення позову, враховуючи стислі процесуальні строки, ще не вирішено. Оскільки суд позбавлений можливості достовірно встановити на час розгляду вказаної заяви дійсного власника спірного домоволодіння, то з метою недопущення порушення прав третіх осіб, вважає за доцільне в задоволенні вказаної заяви відмовити.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст.151-153 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.І. Сакун