Провадження № 2/643/873/16
26.02.2016 року Московський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Довготько Т.М.
за участю секретаря Бахметьєвої Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за номером 1906 недійсним та скасувати державну реєстрацію право власності вище вказаної квартири за ОСОБА_3, проведену на підставі цього договору.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17.12.2013року, яке набрало законної сили, за ним та третьою особою ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті їх батька ОСОБА_6, померлого 06.01.2008року по ? частині однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 та по 16/432 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель по пров. Іскринському, №7 в м.Харкові. Проте під час розгляду зазначеної справи у суді, 30.07.2013року між відповідачами по справі ОСОБА_2 /продавець/ та ОСОБА_3 /покупець/ було укладено договір купівлі-продажу квартири. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 здійснила відчуження спірної квартири під час розгляду справи щодо неї у суді, не повідомивши про це покупця ОСОБА_3 При цьому, про укладений договір купівлі-продажу квартири, що була предметом спору, не повідомила під час розгляду справи, як суд першої інстанції, так апеляційної та касаційної інстанцій. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16.07.2015року витребувано з володіння ОСОБА_3 на його користь та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та скасовано свідоцтво про право власності на цю квартиру, що зареєстрована за ОСОБА_3 В частині визнання за ним та ОСОБА_4 права власності відмовлено, оскільки таке право за ними вже визнано іншим рішенням суду. Це рішення набрало законної сили. Відповідач ОСОБА_3 рішення суду виконала передала зазначену квартиру, перешкод у користуванні нею не чинить. Проте, при зверненні до РС ХМУЮ із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, він отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №24248982 від 08.09.2015року на підставі того, що право власності на вище вказану квартиру за ОСОБА_3 зареєстровано на підставі документу, відмінного від свідоцтва про право власності, яке скасовано рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16.07.2015року. Оскільки, підставою виникнення права власності є спірний договір купівлі-продажу від 30.07.2013року, а не свідоцтво про право власності на квартиру, а сам договір купівлі-продажу недійсним не визнаний, державний реєстратор не має можливості провести державну реєстрацію права власності та своїм рішенням відмовив йому в державній реєстрації прав та їх обтяжень, він змушений звернутися до суду з цим позовом.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та дав пояснення відповідно до викладених у позові обставин.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про відкладення розгляду справи, повідомлені нею причини неявки визнані неповажними.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
За таких підстав, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача, суд вважає за можливе розглянути справу заочно на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує.
Третя особа Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Суд заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.
Так судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17.12.2013року, крім іншого, за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті їх батька ОСОБА_6, померлого 06.01.2008року в м.Харкові по ? частині однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 та по 16/432 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель по пров. Іскринському, №7 в м.Харкові /а.с.9-16/.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17.02.2014року, рішення Московського районного суду м.Харкова від 17.12.2013року залишено без змін /а.с.17-18/.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015року, рішення Московського районного суду м.Харкова від 17.12.2013року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17.02.2014року залишено буз змін /а.с.19-21/.
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16.07.2015року, витребувано з володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4, скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що зареєстрована за ОСОБА_3 Рішення набрало законної сили. /а.с.26-28/. Цим рішенням встановлено, що 30.07.2013року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, яким ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняла у приватну власність квартиру АДРЕСА_1, що також підтверджується копією договору купівлі-продажу від 30.07.2013року /а.с.29-30/.

Відповідно до Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №24248982 від 08.09.2015року, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_7 було встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі документа відмінного від свідоцтва про право власності, скасованого рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16.07.2015року та відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності вказаної квартири /а.с.22-23/.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим частиною третьою статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, в тому числі права власності добросовісного набувача, від якого майно може бути витребувано лише у випадках, передбачених ст. 388 ЦК України, а не шляхом визнання недійсними укладених договорів купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України» № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено правочином.

Між тим, заінтересованість осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Позивач не є стороною оспорюваного правочину, однак у відповідності до вимог, передбачених ст. ст. 10, 60 ЦПК України ним доведено, що укладанням договору купівлі-продажу спірного майна його права порушені, оскільки право власності на спірну квартиру ним набуто в установленому законом порядку.

Згідно положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що сторонами за договором купівлі-продажу від 30.07.2013року є відповідачі та вказаний договір був оспорений ОСОБА_3

Так, рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22.12.2015року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 30.07.2013року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 під реєстровим №1906. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 282111грн.00коп. в якості повернення сплаченого за недійсним договором.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2016року, рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22.12.2015року залишено без змін.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача, оскільки на час розгляду справи по суті, порушені права позивача не підлягають додатковому захисту, так як предмет позову договір купівлі-продажу від 30.07.2013року рішенням суду визнаний недійсним, а тому вимога позивача про скасування державної реєстрації права власності квартири є похідною та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через районний суд.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.М.Довготько