Ухвала

іменем україни

31 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних втрат та процентів від простроченої суми, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаними позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, яким на його користь стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 15 тис. грн та судові витрати у розмірі 375 грн, а всього - 15 375 грн, міським судом було видано виконавчий лист № 2-72 та 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_5 на його користь вказаних коштів.

Вказане рішення суду повністю було виконано лише у січні 2013 року.

Залишок боргу станом на 01 лютого 2013 року складав 11 839,48 грн.

Вказуючи на порушення відповідачем положень діючого законодавства та договору позики від 20 жовтня 2007 року, за умовами якого позичальник зобов'язався повернути суму позики в установлений договором строк - до 20 грудня 2007 року, а у випадку несвоєчасного повернення позики сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 % від простроченої суми, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції 45,59 грн та відсотки від простроченої суми у розмірі 1 183,95 грн станом на 01 лютого 2013 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати у розмірі 45,59 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та розподілу судових витрат скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за відсотками від простроченої суми боргу у розмірі 1 183,95 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і змінити рішення суду першої інстанції в частині умов правочину щодо стягнення 1 183,95 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що 20 жовтня 2007 року сторони уклали договір позики, за яким ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 грошову позику у розмірі 15 тис. грн строком до 20 грудня 2007 року. У п. 6 договору зазначено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 % від простроченої суми.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто борг за договором позики від 20 жовтня 2007 року у розмірі 15 тис. грн та судові витрати у розмірі 375 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення вказаних коштів з ОСОБА_5

Відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції від 06 листопада 2013 року за виконавчим листом від 29 грудня 2009 року № 2-72, на користь ОСОБА_4 перераховано у січні 2013 року в рахунок повернення боргу 66,67 грн. Залишок боргу станом на 01 лютого 2013 року складає 11 839,48 грн.

Встановивши, що боржник ОСОБА_5 прострочив виконання грошового зобов'язання, суди дійшли правильного висновку про обґрунтованість вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 45,59 грн за час прострочення.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду в частині задоволення вимог про стягнення 10 % річних від простроченої суми з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, місцевий суд виходив із відсутності між сторонами письмового договору про встановлення будь-яких видів забезпечення виконання зобов'язання відповідно до ст.549 ЦК України, зокрема, стосовно пені у розмірі 10 % за кожен день прострочення виконання. Також суд зазначив, що позовних вимог про стягнення з відповідача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 10 % річних від простроченої суми позивачем в даній справі не заявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту договору позики від 20 жовтня 2007 року вбачається, що сторонами погоджено інший розмір процентів, а саме - 10, замість 3.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд, встановивши наявність простроченого грошового зобов'язання дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача (боржника) на користь позивача (кредитора) 10 % від простроченої суми.

Також апеляційний суд обґрунтовано вказав на помилковість твердження місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача 10 % від простроченої суми, у зв'язки з тим, що вимог відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України позивачем не заявлено, оскільки згідно з п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України питання, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин, вирішує суд, а не позивач.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої (в нескасованій частині) та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк