У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 27 січня 2012 року між АТ «Індустріально-Експортний Банк», правонаступником якого є ПАТ "Креді Агріколь Банк", та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 108 720 грн з кінцевим терміном повернення 26 січня 2019 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки Fiat, модель Punto, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Посилаючись на те, що свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконує, просило задовольнити позов.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 89043 грн 22 коп. та 890 грн 43 коп. судового збору.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 27 січня 2012 року між АТ «Індустріально-Експортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді АгрікольБанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 108 720 грн з кінцевим терміном повернення 26 січня 2019 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки Fiat, модель Punto, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Банком видано відповідачу 108 720 грн. що підтверджуються платіжними дорученнями.

Відповідно до п. 3. 3. 2. кредитного договору відповідач зобов'язаний погашати заборгованість у терміни та в порядку згідно умов цього договору та сплачувати банку нараховані проценти в розмірі, зазначеному у п. 1. 3. 1 договору.

Згідно п. 3.2.6 кредитного договору позивач має право у разі недотримання позичальником умов кредитного договору ставити питання про дострокове погашення заборгованості в повному розмірі, відсотків за користування кредитом, штрафів, пені.

Листом ПАТ «Креді АгрікольБанк» від 11 липня 2014 року № 13206/4627 ОСОБА_4 направлено вимогу щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушені умови кредитного договору, вимоги щодо повернення кредиту,сплати відсотків, пені та комісії у встановлені договором строки не виконані, у зв'язку з чим, станом на 9 вересня 2014 року виникла заборгованість, загальний розмір якої складає 89 043 грн 22 коп.

Апеляційний суд перевіряючи законність ухваленого цим судом рішення погодився із таким висновком і залишив його без змін.

Однак погодитись із висновком апеляційного суду про законність ухваленого судом першої інстанції рішення неможливо.

Згідно матеріалів справи, судом проведено заочний розгляд справи відповідно до ст. 225 ЦПК України.

Участі у розгляді справи відповідач не брала, дані про отримання нею судових повісток у матеріалах справи відсутні.

Як вказувала ОСОБА_4 у заяві про перегляд заочного рішення про його існування їй стало відомо 14 квітня 2015 року, коли було затримано її автомобіль (а. с. 86).

На наступний день, 15 квітня 2015 року, відповідач подала заяву про видачу копії рішення, а 29 квітня 2015 року ознайомилась з матеріалами справи.

При відсутності у справі даних про вручення ОСОБА_4 вимоги банку про погашення заборгованості за кредитним договором, копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі та отримання судової повістки таке дає підстави для висновку, що про наявність вимоги банку, в тому числі щодо дострокового погашення кредиту і по платежах, строк яких не настав, їй стало відомо не раніше 14 квітня 2015 року.

З долученої відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення довідки банку від 23 квітня 2015 року (а. с. 100) вбачається, що прострочена заборгованість позивачем погашена, існує лише строкова заборгованість у сумі 78 265 грн 75 коп.

Тобто прострочена заборгованість по кредиту погашена останньою на 9 день після того, як їй стало відомо про вимогу банку.

Відповідно до п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

На зазначену норму права, яка носить імперативний характер, апеляційний суд при розгляді справи в апеляційному порядку уваги не звернув, не з'ясував обставин, пов'язаних із можливістю її застосування до спірних правовідносин і не зробив з цього приводу жодних висновків, зокрема, щодо наявності підстав для дострокового погашення кредиту на вимогу банку.

З огляду на викладене, погодитись з постановленою апеляційним судом ухвалою неможливо, вона підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до цього суду, оскільки допущені ним порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук