Справа № 370/2732/15-ц Головуючий у І інстанції Косенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/2281/16 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 31.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 06.08.2014 року, він уклав із відповідачем договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 8000,00 грн., з умовою їх повернення до 06.10.2015 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув. У зв'язку з цим просив стягнути з останнього 41416,00 грн. заборгованості за договором позики, з яких: 8000 гривень, борг за договором позики, інфляційні витрати у сумі 3976,00 гривень, 240,00 грн. три відсотки річних, 29200,00 грн. пені.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 за договором позики від 06.08.2014року борг у сумі 600,00 грн., пеню у розмірі 274,43 грн., три відсотки річних 18,00 грн., втрати від інфляції 19,16 грн., загальна сума заборгованості 911,59 грн. та 487,20 грн. судового збору, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та стягнути з відповідача загальний борг у сумі 41416, 00 на користь позивача з яких 8000,00 грн. борг за договором позики, індекс інфляції у сумі 3976,00 грн., 240,00 грн. 3% річних, 29200,00 грн. пені та судовий збір в розмірі 1023,12 грн., посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що надана відповідачем розписка про сплату частково боргу, ніякого відношення до даної справи не має.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач надав відповідачу у борг 8000,00грн., на підтвердження цього відповідач написав розписку від 06.08.2014року, відповідач надав докази, а саме розписку в якій зазначено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 без зазначення дати суму 3500,00 грн. згідно розписки від 06.08.2014 року та 14.10.2014 року отримав ще 3900,00 грн., а тому кінцева сума боргу, яка підлягає стягненню становить 600,00 грн. Крім того з відповідача підлягає також стягненню пеня у розмірі 274,43 грн., три відсотки річних 18,00 грн. та втрати від інфляції 19,16 грн. за період з 14.10.2014 року по 06.10.2015 рік.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При розгляді справи № 6-63цс13 Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Встановлено, що 06.08.2014 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області у справі №370/1397/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, затверджено мирову угоду на наступних умовах: ОСОБА_3 погодився виплатити позивачу ОСОБА_2 суму в розмірі 30000,00 грн. в момент укладення даної угоди та 7000,00 грн. протягом двох місяців з моменту закриття провадження по даній справі. У свою чергу позивач відмовляється від решти позовних вимог оскільки сума яка являється основною вимогою фактично сплачена (а.с. 9).

Відповідно до Акту прийому передачі від 06.08.2014 року ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 в свою чергу прийняв грошову суму в розмірі 12000,00 грн. та автомобіль УАЗ, моделі 31512, 1990 року випуску, договірна вартість якого 18000,00 грн. відповідно загальна сума становить 30000,00 грн., і ОСОБА_3 залишається сплатити 7000,00 грн. на зазначених в мировій угоді умовах (а.с.7).

Відповідно до Акту прийому передачі без дати та номеру, на підставі мирової угоди від 05 серпня 2014 року по цивільній справі № 370/1397/14-ц ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_2 приймає, грошову суму в розмірі 3500 (три тисячі п'ятсот) гривень. Відповідно залишок боргу становить 3500 (три тисячі п'ятсот) гривень.

Відповідно до розписки від 06.08.2014 року ОСОБА_3 зобов'язується сплатити суму 8000,00 грн. ОСОБА_2 до 06.10.2014 року, у разі прострочення сплати боржником вище вказаної суми, кредитор нараховує пеню в розмірі одного відсотка від об'єкта суми розписки за кожний день прострочення (а.с. 8).

Відповідно до розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 суму 3500,00 грн. згідно розписки від 05.08.2014року зазначивши в ній розрахунок(8000-3500=4500грн. залишок) та 14.10.2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 отримав ще 3900,00 грн..

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сума боргу становить 600 гривень (8000- 3500 - 3900) (а.с. 20).

Позивач у свої розрахунках до позовної заяви просив стягнути три відсотки річних, інфляційні витрати та пеню в період з 14.10.2014року по 07.10.2015року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивач надав відповідачу у борг 8000,00грн., на підтвердження цього відповідач написав розписку від 06.08.2014року, відповідач надав докази, а саме розписку в якій зазначено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 без зазначення дати суму 3500,00 грн. згідно розписки від 06.08.2014 року та 14.10.2014 року отримав ще 3900,00 грн., а тому кінцева сума боргу, яка підлягає стягненню становить 600,00 грн. Крім того з відповідача підлягає також стягненню пеня у розмірі 274,43 грн., три відсотки річних 18,00 грн. та втрати від інфляції 19,16 грн. за період з 14.10.2014 року по 06.10.2015 рік.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти повернуті відповідачем в розмірі 7400,00 грн. не відносяться до боргових зобов'язань по розписці від 06.08.2014 р., не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки в розписках про повернення коштів зазначена сума коштів, яка була отримана відповідачем в розмірі 8000, 00 грн. яка співпадає з сумою зазначеною в розписці від 06.08.2014 р.. Крім того відповідачем були надані акти прийому передач грошових коштів по мировій угоді в якій визначена сума боргу 7000,00грн., а тому відсутні підстави вважати, що кошти передані відповідачем за розписками від 05.08.2014року та 14.10.2014 року були отримані позивачем за мировою угодою у справі №370/1397/14-ц.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: