БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/56/16
Справа № 356/1177/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я (ЗАОЧНЕ)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2016 року Березанський міський суд Київської області

в складі головуючого судді Голік Г.К.

з участю секретаря Бейгул Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника : ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вище вказаним позовом посилаючись при цьому на те, що ОСОБА_3 у червні 2015 року звернувся до Березанського міського суду Київської області до ОСОБА_1 з позовом про поділ в натурі житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Київська 115, м.Березань,Київська область. Із доданих до матеріалів справи копії заповіту представник позивача ОСОБА_2 дізнався,що 30 серпня 1992 року, його бабуся, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла у рівних долях належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями за зазначеною адресою позивачу та відповідачу.03 травня 1994 року заповідач померла. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи №356/538/15-ц представник провів власне розслідування та встановив,що заповіт померлою було дано під сильним психічним тиском відповідача, який враховуючи похилий вік та хворобливий стан заповідача, примушував бабусю надати заповіт на його імя. Також йому підказали,що буквально перед цим заповідач 07 серпня 1992 року надала заповіт своїй дочці,про що відповідач якимось чином дізнався, а тому вчиняв тиск на заповідача, яка не по своїй волі дала заповіт на його користь. Надання іншого заповіту на користь відповідача через три тижні після надання заповіту дочці свідчить про те,що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі. Просить визнати недійсним заповіт, як розпорядження,на випадок смерті, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посвідченого 30 серпня 1992 року секретарем виконкому Березанської міської ради ОСОБА_5

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила суду,що коли чоловік подав позов про поділ майна ,у неї виник сумнів,оскільки будинок був придбаний за кошти матері та її у 1989 році.В 1992 році мати лежала в лікарні ,про те що робила на неї особисто заповіт 07 серпня 1992 року дізналася в 2015 році. В 1992 році між нею та відповідачем була розмова,він говорив що необхідно відвести матір ,щоб зробила заповіт , їй також ще за життя матері говорили сусіди, що мама жалілася на зятя,що під психічним тиском заставив її скласти заповіт на них двох. Заповіт лежав в документах ,вона довіряла чоловіку,він був господарем, у них було все добре,вона кохала його,хотіла разом з ним дожити до старості, тому ніяких дій що визнання заповіту недійсним, не вчиняла. В 2002 році вони разом оформили спадщину. В 70 років він розлучився з нею і це для неї була психологічна травма, а тепер ще хоче забрати майно , звернувся до суду з позовом про поділ майна,тому вона вирішила себе захищати, по скільки будинок був придбаний на її кошти і кошти покійної матері.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився,двічі поспіль належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, про причини своєї неявки суд не повідомив , від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності, зважаючи на те , що в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін , суд вважає за можливе розглянути заочно справу без відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача ,свідків ,дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено.

07 серпня 1992 року ОСОБА_4 зробила заповіт на користь своєї дочки ОСОБА_1, якій заповіла належний їй жилий будинок з надвірними будівлями ,що знаходиться в місті Березань по вулиці Київській під номером сто шістнадцять.

30 серпня 1992 року ОСОБА_4 зробила заповіт на користь своєї дочки ОСОБА_1 та зятя ОСОБА_3, яким заповіла належний їй жилий будинок з надвірними будівлями,що знаходиться в місті Березань по вул. Київська під номером сто пятнадцять в рівних долях .

03 травня 1994 року ОСОБА_4 померла.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 лютого 2002 року , спадкоємцями майна ОСОБА_4, яка померла 03 травня 1994 року є в рівних частинах кожен ОСОБА_1 та ОСОБА_3,що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. КВ.30. Спадкове майно,на яке видано свідоцтво.

Відповідно до ухвали Березанського міського суду Київської області від 29.01.2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі зупинено.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року положення цього Кодексузастосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Суд вважає, що позивач, звернувшись з даним позовом до суду,помилково посилається на норми діючого Цивільного кодексу України, оскільки заповіт був складений в 1992 році, тобто коли діяли норми ЦК України в редакції 1963 року), а том у при розгляді даного позову слід керуватися нормами ЦК України 1963 року.

Свідок ОСОБА_6 суду показала,що покійна ОСОБА_4 говорила,що зробила заповіт на дочку ,прийшла додому і похвалилася зятю ОСОБА_3,відносини з яким у неї були нормальні. ОСОБА_3 повідомив ,що якщо не зробить заповіт і на нього він покине дочку.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що покійна ОСОБА_4 казала,що ОСОБА_3 не пє і не курить,але він не добра людина. Зі слів померлої її відомо,що коли остання прийшла з лікарні, він силою потягнув її,щоб зробила заповіт на двох.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК України (в редакції 1963 року),кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим,що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців, а також державі або окремим державним,кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно до ч.1 ст.554 ЦК України (в редакції 1963 року), заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт.

Відповідно до ст. 57 ЦК України (у редакції 1963 року) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Позивачу,представнику позивача в судовому засіданні відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України було розяснено , що в силу ст.60 ЦПК України,кожна сторона зобовязана довести ті обставини ,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем ,представником позивача відповідно до ст.60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів ,на підтвердження того,що померла ОСОБА_4 робила заповіт під впливом психічного насильства всупереч її волі зі сторони відповідача ОСОБА_3.

Покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд оцінює критично ,оскільки вони не були присутні при тому, як ОСОБА_4 робила заповіт, також вони не були присутні при вчиненні ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 психічного тиску з метою складання заповіту на його користь та користь позивача. Свідчення дані ними в судовому засіданні відомі їм зі слів покійної ОСОБА_4

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 рокуправила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст.71 ЦК України 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюються в три роки. Згідно ст. 75 ЦК України 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторони.

За ст. 80 ЦК України 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Крім того, суд вважає , що позивач пропустила строк позовної давності для захисту своїх прав,оскільки заповіт був складений 30 серпня1992 року про його існування позивачу було відомо ще за життя спадкодавця, але маючи бажання зберегти в сімї лад і спокій ніяких дій після смерті спадкодавця не вчиняла, з позовом про визнання заповіту недійсним звернулася до суду за захистом своїх прав лише в грудні 2015 року, після того як відповідач звернувся до суду з позовом про поділ майна в натурі.

керуючись ст. 10, 60, 169, 224, 226, 212, 215, 224, 226 ЦПК України , ст.ст. 57, 71, 80, 534, 554 ЦК (ред.1963 року)

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 в особі представника : ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, як розпорядження, на випадок смерті, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посвідченого 30 серпня 1992 року секретарем виконкому Березанської міської ради ОСОБА_5, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. К. Голік