Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_7, про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та повернення майна у власність, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_8, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2015 року і ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року та касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_8, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2015 року і ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на його користь квартиру АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_5 з цієї квартири; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на його користь квартиру АДРЕСА_2, виселити ОСОБА_6 з цієї квартири; повернути у власність позивача зазначені об'єкти нерухомого майна; встановити порядок виконання рішення суду, вказавши, що рішення суду є підставою для здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказані квартири.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено повністю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2015 року вказане заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_5 з цієї квартири та повернуто її у власність ОСОБА_4

Встановлено порядок виконання рішення суду.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року, здійснено поворот виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2014 року. Скасовано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 грудня 2014 року, повернувши це майно у власність ОСОБА_6, відновивши реєстрацію її права власності на це майно на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України у цій частині в касаційному порядку не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судом встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 07 липня 2006 року між ОСОБА_4 та акціонерною рибопромисловою компанією «Антарктика» у формі відкритого акціонерного товариства, позивач набув право власності на нежилі приміщення № 204, загальною площею 47 кв. м, та № 304, загальною площею 47,3 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2012 року задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нежиле приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 107,8 кв. м, по АДРЕСА_1.

Вказане нове нежитлове приміщення АДРЕСА_2 було утворено у результаті реконструкції належних позивачу в цій справі нежитлових приміщень під номерами 204 і 304 та їх об'єднання в одне приміщення.

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_7 зареєстрував за собою право власності на нежиле приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 107,8 кв. м, після чого подарував його своєму сину ОСОБА_5 на підставі відповідного договору від 27 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 996, а також зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 28 грудня 2012 року.

Після реєстрації права власності на новоутворене нежитлове приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 107,8 кв. м, відповідач ОСОБА_5 вчинив дії щодо його розділення на дві окремі самостійні квартири, яким присвоєно нові номери: АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1, та які переведено до складу жилого фонду на підставі декларацій про готовність об'єкта до експлуатації від 14 березня 2013 року, загальною площею 49,1 кв. м (житлова - 32,2 кв. м) та 58,7 кв. м (житлова - 28,2 кв. м), відповідно.

У подальшому ОСОБА_5 продав квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_6, яка зареєструвала право власності на це приміщення 31 березня 2013 року.

25 листопада 2013 року рішенням апеляційного суду Одеської області скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2012 року і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання права власності відмовлено.

Таким чином, рішення, на підставі якого ОСОБА_7 набув право власності на спірне нерухоме майно, яке у подальшому неодноразово перереєстровувалось (у зв'язку з об'єднанням приміщень позивача в одне, розділом їх, зміною цільового призначення та реконструкцією) або відчужувалось на користь іншої особи, було скасовано, а тому правові підстави, в силу яких ОСОБА_7 набув право на спірне майно, відпали.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що майно вибуло з володіння позивача з його волі, що виключає можливість його витребування від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_6

Колегія суддів вважає, що вказаний висновок відповідає встановленим судами обставинам та вимогам закону.

Так, стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Вказаний висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року в справі за позовом 6-1203цс15.

Так, зі змісту рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2012 року, на підставі якого ОСОБА_7 набув право власності на нежиле приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 107,8 кв. м, вбачається, що відповідач (у цій справі) ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення позову і вказував на те, що не маючи можливості повернути позивачу кошти, запропонував останньому в рахунок погашення боргу визнати за ним право власності на вищевказане нежиле приміщення.

Вказане свідчить, що спірне майно вибуло з володіння позивача добровільно.

Крім того, ОСОБА_6 придбала спірне майно за відплатним договором та є добросовісним набувачем цього майна.

Так, судами встановлено, що ОСОБА_6 купуючи свою квартиру не знала та не могла знати про те, що особа, у якої вона придбала цю річ, не мала права її відчужувати. По-перше, право власності на квартиру АДРЕСА_2 виникло вперше на підставі свідоцтва про право власності, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області 26 березня 2013 року як на новостворене майно. Раніше цієї реєстрації такого майна у відповідному державному реєстрі не існувало. Тобто були відсутні передумови встановити попереднього власника цього колишнього приміщення - ОСОБА_4, оскільки створення майна є не похідним, а первинним способом виникнення права власності на нього.

З указаного вбачається, що, суди відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, оскільки наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення.

Залишаючи без змін ухвали судів першої та апеляційної інстанцій щодо повороту виконання, колегія суддів виходить з наступного.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та повернення майна у власність та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2; виселено ОСОБА_6 з цієї квартири та повернуто її у власність ОСОБА_4

Рішення суду в цій частині було виконано - позивач зареєстрував за собою право власності на це майно, відбулося його вселення у це приміщення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2015 року вказане заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. У зв'язку з наведеним розгляд справи розпочався спочатку.

За результатами нового розгляду справи за спором між цими сторонами Приморським районним судом міста Одеси 19 серпня 2015 року ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та повернення майна у власність відмовлено.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до положень ст. 380 ЦПК України, дійшов правильного висновку про необхідність повороту виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2014 року для усунення усіх правових наслідків, створених цим рішенням для ОСОБА_6 і для поновлення її права власності на спірне приміщення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційні скарги - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2015 року і ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2015 року і ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур Г.В. Юровська