РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14887/15-ц

пр. № 2/759/738/16

05 квітня 2016 року Святошинський районний суд міста Києвау складі

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ДП «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на його користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3 432,99 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 1 778,28 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 83 148,24 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 18 липня 2011 року позивач працював на посаді головного бухгалтера в ДП «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. З 17 жовтня 2014 року він був звільнений з посади згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу № 24-к від 17.10.2014 року.

Посилаючись на те, що відповідачем не було проведено повний розрахунок при звільненні позивач просив стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 88 359,51 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи на те, що 26 грудня 2014 року позивачу було нараховано компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3 432,99 грн. і того ж дня повідомлено її про це телефонограмою; однак позивач для отримання вказаних грошових коштів до підприємства після того так і не з'явилась.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог даного позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 18 липня 2011 року по 17 жовтня 2014 року позивач працювала на посаді головного бухгалтера ДП «ДНДІАСБ» і у відповідності до ст. 38 КЗпП України її було звільнено за власним бажанням згідно наказу № 24-к від 17.10.2014 року.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 цього Кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Із наявного у матеріалах справи видаткового касового ордеру підприємства від 26 грудня 2014 року вбачається, що згідно із платіжною відомістю підприємства №212 від 26.12.2014 року ОСОБА_1 нараховано 3 432,99 грн. компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3 432,99 грн. і того ж дня повідомлено її про це телефонограмою; однак позивач для отримання вказаних грошових коштів до підприємства після того так і не з'явилась. Копії вказаних документів містяться у матеріалах справи.

Викладене свідчить про відсутність заборгованості підприємства перед позивачем із компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3 432,99 грн. з огляду на її нарахування підприємством. Крім того позивачка не заперечувала того, що після 26.12.2014 року вона на підприємстві на з'являлась. Викладене свідчить про виконання, 26 грудня 2014 року, відповідачем щодо позивача свого обов'язку, визначеного статтею 116 КЗпП України, про що позивача було належним чином повідомлено. Відтак підстави для задоволення позову у цій частині відсутні, оскільки вказаний обов'язок підприємством було виконано, а отримати вказану виплату є правом працівника, яке кореспондує вказаному обов'язку роботодавця; це право він може реалізувати на власний розсуд у визначений ним час. Із наведеного вбачається те, що із 26 грудня 2014 року відсутня вина підприємства у затримці повного розрахунку ОСОБА_1 при її звільненні.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, за своєю правовою природою заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи.

Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

У ході розгляду даного спору судом було встановлено, що ДП «ДНДІАСБ» виконало свій обов'язок щодо повного розрахунку ОСОБА_1 після її звільнення, 17 жовтня 2014 року, лише 26 грудня 2014 року. Відтак затримка розрахунку при звільненні ОСОБА_1 склала 70 днів.

Згідно довідки з ДП «ДНДІАСБ» вбачається, що ОСОБА_1 при звільненні згідно ст. 24 ЗУ «Про відпустки», була нарахована компенсація за всі невикористані основні щорічні та додаткові відпустки загальною кількістю 26 календарних днів у розмірі 4 189,64 грн. без вирахування податків і обов'язкових платежів. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становить 161,14 грн.

Таким чином, за розрахунком суду, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні позивача складає 11 279,80 грн. (70 дн.* 161,14 грн.).

Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення сум компенсації встановленому чинним законодавством.

Величина приросту індексу споживчих цін для розрахунку компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати зарплати в разі погашення боргів із заробітної плати нарахованої в період з 2002 року, що виплачується у грудні 2014 становить - 1,9%

Відтак величина даної компенсації позивачу із втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до приросту індексу споживчих цін з жовтня по грудень 2014 року становить 65,27 грн. (3 432,99 грн.*1,9%).

Викладене свідчить про наявність підстав для задоволення даного позову у частині стягнення із ДП «ДНДІАСБ» на користь ОСОБА_1 11 279,80 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і 65,27 грн. компенсації позивачу втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позивача відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 11 279,80 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і 65,27 грн. компенсації позивачу втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, а всього 11 345,07 (одинадцять тисяч триста сорок п'ять) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь Держави судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: