Справа № 139/57/16-ц Провадження № 22-ц/772/1286/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Голоти Л.О., Стадника І.М.

За участю секретаря: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

В січні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по простроченим відсоткам згідно з кредитним договором б/н від 13.12.2005 за період з 30.11.2012 по 30.11.2015 року у розмірі 4328, 87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.12.2005 ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до 12/12. Відповідач зобовязання за кредитним договором виконувала неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період, який відповідає загальному терміну позовної давності з 30.11.2012 року по 30.11.2015 року в сумі 4328,87 грн.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, з підстав, зазначених в ній, просив суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила, просила суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача щодо надання позичальнику кредитних кошті в сумі 2500 грн. та нарахування відсотків на прострочену заборгованість по кредиту в сумі 4328, 87 грн. є недоведеними, з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити заборгованість, нараховану до 30.11.2012 року , що унеможливлює перевірку правильності арифметичного нарахування загального залишку заборгованості.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

По справі встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 13.12.2005 року б/н 13.12.2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») в особі керуючого Сокирянським відділенням Чернівецької філії Приватбанку ОСОБА_4 було укладено договір № SAMDN6641 про відкриття картрахунку і обслуговування кредитної карти, згідно якого відповідач отримала кредит 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до 12/08 року (а.с. 6-12, 42-43).

Із змісту довідки , залученої апеляційним судом до матеріалів справи за клопотанням представника позивача, вбачається, що в програмному комплексі ПАТ КБ «Приватбанк» Мультикаса, містяться відомості про те, що строк дії картки № 4149 6053 2343 0140, отриманої ОСОБА_2 встановлено до 31.12.2012 року.

Згідно з п. 4.6 договору № SAMDN6641 від 13.12.2005 року банк зобовязаний продовжити термін дії карти і всіх інших карт, виготовлених для довірених осіб, з новою датою закінчення строку дії, при наявності коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій за картрахунком.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що позивачем не доведено допустимими доказами перевипуску зазначеної карти та отримання її відповідачем, колегія суддів бере до уваги строк дії картки саме до 12/08, який зазначено безпосередньо на самій картці та в договорі № SAMDN6641 про відкриття картрахунку і обслуговування кредитної карти на видачу кредитного ліміту в сумі 2500 грн.

Позичальник погодила, що ця заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складають договір про надання банківських послуг, а також що вона ознайомлена і згодна з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення.

Згідно з умовами договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку щомісяця в період сплати, за який приймається період з «01» по «25» число кожного місяця, клієнт надає на картрахунок грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 7% від загальної суми використаних коштів у рахунок кредиту. Даний платіж містить у собі відсотки, нараховані за звітний місяць і частину заборгованості за кредитом.

При несплаті частини заборгованості за кредитом, нарахованих за звітних місяць відсотків у період сплати, вони вважаються простроченими. На прострочену частину заборгованості за кредитом банк нараховує відсотки, виходячи з подвійної базової процентної ставки.

Згідно з п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 9.2 Умов і правил надання банківських послуг у випадку оспорювання держателем карти операцій, здійснених з використанням карт чи інформації, нанесеної на карти, держатель надає протягом 35 днів з моменту списання грошових коштів письмову заяву банку з вказівкою оспорюваних операцій і причин оспорювання. Банк надає держателю відповідь протягом 30 днів з моменту звернення.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банком було виконано умови договору та надано позичальнику кредитні кошти в межах встановленого на картці кредитного ліміту в розмірі 2500 грн., що підтверджується заявою ОСОБА_2 та договором № SAMDN6641 від 13.12.2005 року, та не заперечується відповідачем.

Позичальником неналежним чином виконувались зобовязання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість по відсотках , нарахованих на прострочену суму заборгованості в сумі 4328,87 грн. за період з 30.11.2012 року по 30.11.2015 року (а.с. 5).

Відповідно до п. 9.2 договору, договір діє необмежений період часу, за виключенням п. 9.4 з моменту внесення клієнтом коштів на картрахунок.

В п. 5.4 Правил користування платіжною карткою встановлено строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого мінімального обовязкового платежу, проводиться в наступному порядку: строк погашення відсотків по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі , не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці ( в полі MONTH).

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Тобто строк дії картки не є строком дії договору.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-127цс14 у постанові від 22.10.2014 року, згідно з яким за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Виходячи зі змісту умов кредитного договору строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці , тобто 31 грудня 2008 року.

У постанові від 23.09.2015 року Верховний Судом України у справі № 6-1206цс15 було висловлено правову позицію, згідно з якою закінчення строку дії договору та ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора , яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_2, яка допустила порушення зобовязання, відповідно до умов договору не звільнена від обовязку сплатити прострочені відсотки, які нараховані після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту на прострочену заборгованість.

При цьому, заперечення ОСОБА_2 про те, що нею було погашено заборгованість в повному обсязі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

За умовами п. 9.3 договору № SAMDN6641 цей договір може бути розірваний на підставі Заяви клієнта , а також банк має право розірвати цей договір, письмово повідомивши клієнта , при цьому клієнт повинен не пізніше 21-го дня з дня повідомлення повернути в банк картку і всі інші картки , що надають можливість здійснення операцій з платіжним лімітом на картрахунку (крім Інтернет-карт) , після чого картка не обслуговується. Клієнт повинен погасити всі види заборгованості перед банком, в тому числі ті, що виникли протягом 30 днів з моменту повернення карток. Банк закриває картрахунок в термін не пізніше 30 днів з дня припинення обслуговування карти та всіх інших карток , що дають можливість здійснення операцій з платіжним лімітом на картрахунку.

Відповідачем не заперечується, що відповідно до п. 9.3 договору з письмовою заявою про закриття карткового рахунку вона до банку не зверталася, а сама ж кредитна картка не повернута банку та досі перебуває у неї і була надана суду для огляду в судовому засіданні.

Разом з тим, судом першої інстанції не виконано вимоги ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо сприяння всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснення особам, які беруть участь у справі їх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом, зокрема не розяснено право відповідача звернутися із клопотанням про витребування доказів.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем, а тому висновок суду першої інстанції про недоведеність вимог з підстав неясності розрахунку не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Виходячи з чого, вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2 4328, 87 грн. відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 30.11.2012 року по 30.11.2015 року підлягають до задоволення, і є такими, що підтверджені належними доказами у справі.

При задоволенні даної позовної вимоги, колегія суддів також враховує положення ч.3 ст. 267 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду України від 18.03.2015 року у справі № 6-25цс15, якими передбачено, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони.

Оскільки відповідачем у справі в суді першої інстанції не було заявлено про застосування строку позовної давності ні усно, ні письмово, строк позовної давності не застосовується апеляційним судом.

За таких обставин суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам кредитного договору, не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягають до застосування, що призвело до неправильного вирішення справи а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасування з ухваленням нового рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити .

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації вул. Нова, 5 в с. Галайківці Мурованокуриловецького району Вінницької області, ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 4328,87 (чотири тисячі триста двадцять вісім) грн. 87 коп. заборгованості за відсотками, нарахованих на прострочену заборгованість по кредитному договору б/н від 13.12.2005 року за період з 30.11.2012 року по 30.11.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1378 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: