АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/1043/16 Головуючий 1-ї інстанції - Лях М.Ю.
Справа № 2-640/147/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : виселення.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Пономаренко Ю.А., Кокоші В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_5, Київський районний відділ в м. Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову посилався на те, що у лютому 2007 року між ТОВ «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є Банк та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно якого останній отримав кредит в розмірі 100 000 доларів США строком користування до 27 лютого 2023 року зі сплатою відсотків в розмірі 11% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у лютому 2007 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, згідно з яким останній передав Банку в іпотеку трьохкімнатну квартиру НОМЕР_1 за вказаною адресою.

У зв'язку із неналежним виконанням основного зобов'язання за кредитним договором, Банк був вимушений звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2015 року було задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - даної трьохкімнатної квартири, яка належить ОСОБА_5 та визнано за Банком в особі філії «Слобожанське РУ» право продати будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 549 550 грн. з направлення коштів, отриманих від продажу на задоволення вимог Банку за кредитним договором.

Після повернення справи Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено з абзацу другого резолютивної частини рішення вказівку - за початковою ціною 549 550 грн. та вказано - за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадій оцінки майна під час проведення виконавчих дій (продажу іпотечного майна).

На теперішній час в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4, відповідачі по справі, а сам іпотекодавець ОСОБА_5 за вказаною адресою не зареєстрований і фактично не проживає, що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» від 02 червня 2015 року.

Однак Банк не надав згоди на реєстрацію в квартирі, що є предметом іпотеки, інших осіб чи укладання договору оренди (найму) житлового приміщення, що свідчить про порушення умов іпотечного договору та відсутність законних підстав проживання в цій квартирі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в попередньому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову з посиланням на його недоведеність та безпідставність.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто в частковому порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір в сумі 121,80 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що відповідачі належним чином не були повідомлені про виселення. Крім того, вони можуть бути виселені із спірного житла тільки з наданням іншого житлового приміщення.

.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 27.02.2007 року між ТОВ «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 41/02-Ф за яким Банк надав ОСОБА_5 кредит в розмірі 100 000 доларів США, строком користування до 27.02.2023 року зі сплатою процентів в розмірі 11% річних.

Згідно заяви на отримання кредиту від 21.02.2007 року вбачається, що ОСОБА_5 звертався до Банку «Фінанси та Кредит» з проханням надати кредит в розмірі 100000 доларів США на придбання квартири (а.с.22-23).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір від 27.02.2007 року за яким ОСОБА_5 передав в іпотеку позивачу трикімнатну НОМЕР_1, що в будинку НОМЕР_2, розташованому по АДРЕСА_1 (а. с. 4-6).

Відповідно п.5 Іпотечного договору в іпотеку передана спірна квартира, яка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, що підтверджується реєстром з прав власності від 13.02.2007 року за реєстровим № НОМЕР_3.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_5 набув право власності на іпотечне житло до укладання кредитного договору, а відтак, посилання Банку на те, що квартира придбана за кредитні кошти спростовується вищезазначеним.

Інших доказів, які б свідчили, що спірна квартира придбана за кредитні кошти матеріали справи не містять.

Не надані такі докази і суду апеляційної інстанції.

Відповідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження Банку про те, що відповідачі вселились в іпотечне житло без згоди Банку не відповідає дійсності і спростовується матеріалами справи.

Так, на аркушах справи 72-73 наявні листи за підписом заступника керуючого Банку про дачу згоди на реєстрацію відповідачів у спірній квартирі.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР.

Ураховуючи зазначене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідна позиція викладена в п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Суд касаційної інстанції роз'яснив, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Разом із тим на час ухвалення рішення Банком не було надано доказів щодо належного письмового повідомлення відповідачів про необхідність виселення, отже відсутнє виконання приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, отже вимога про виселення є передчасною.

Наявні на аркушах справи копії письмової вимоги Банку до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку не підтверджені доказами того, що відповідачі отримали вказані вимоги.

Посилання представника Банку, що такі вимоги відповідачам направлені та ними отримані спростовуються матеріалами справи, оскільки із копій на аркушах справи 65-66 не вбачається, що ОСОБА_1 отримала таке повідомлення. Крім того із вказаних копій взагалі не зрозуміло за який лист начебто розписався ОСОБА_4

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, пояснень сторін в достатньому обсязі не перевірили та висновків про наявність підстав для виселення дійшли з порушенням норм матеріального закону.

Оскільки неправильне застосування судами норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині виселення підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 315, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_5, Київський районний відділ в м. Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області про виселення відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: