Справа № 188/488/16-ц
Провадження № 2-з/188/9/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 року 06 травня 2016 року Суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Полубан М.П., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ( відповідач-1 ) та ОСОБА_3 ( відповідач- 2 ) про визнання правочину недійсним ,

В С Т А Н О В И В:

27.04.2016 р. в провадження Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшла вищезазначена цивільна справа. Ухвалою суду по даній справі відкрито провадження та справа призначена до розгляду по суті .

06.05.2016 р. до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову. В заяві позивач зазначає наступне .

В квітні 2016 року він звернувся з позовом до відповідачів про визнання правочину недійсним, де зазначив , що 29 квітня 2009 року згідно чинного законодавства, а саме: ЗУ «Про оренду землі», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ПКМУ від 25.12.1998 року № 2073 «Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі», Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, та договорів оренди землі», затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року № 43 в Українській сільській раді Петропавлівського району та Петропавлівській районній філії Дніпропетровського регіонального Центру державного земельного кадастру була проведена державна реєстрація договору оренди земельної ділянки розміром 11,07 га терміном на сім років, укладеного між мною (орендарем) та ОСОБА_4 (орендодавець), про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 18.

Після смерті орендодавця на підставі свідоцтва про право на спадщину (реєстровий № 750) та договору про поділ спадкового майна (реєстровий № 759) від 05.05.2010 року право власності на предмет оренди перейшло до спадкоємця ОСОБА_5, про що в державному акті на право приватної власності на землю ІV ДП № 037247 державним нотаріусом Петропавлівського нотаріального округу була здійснена відповідна відмітка згідно чинного ЗУ «Про нотаріат» та ст. 126 ЗКУ.

Стаття 32 ЗУ «Про оренду землі» і п.п. 36,37 вказаного договору оренди землі передбачають, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни або розірвання договору, а також не допускається одностороннє його розірвання, з чим, безумовно, погоджувався і відповідач 1 (спадкоємець), отримуючи всі ці роки орендну плату, в тому числі і за 2016 рік включно.

Згідно ст.ст. 598,651,653,654 ЦКУ, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором, і вчиняються в такій самій формі, тобто, письмово з подальшою державною реєстрацією.

Але, наразі зясувалося, що відповідач 1, скориставшись змінами до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону № 1878- VІ (1878-17) від 11.02.2010 р.) ліквідація Центру державного земельного кадастру, як адміністратора державної реєстрації речових прав і створення з 01.01.2013 року державної реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, як адміністратора державної реєстрації речових прав, всупереч вимогам наведених нормативних актів, маючи чинний договір оренди, 22.10.2015 року уклав з відповідачем 2 ще один договір оренди і це похідне від права власності речове право 23.10.2015 року зареєстроване державною реєстраційною службою Петропавлівського районного управління юстиції.

Окрім того слід зазначити наступне, що відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право оренди, що виникло до набрання чинності цим законом, визнається дійсним, якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права оренди.

Таким чином, вважаю, що цей новий правочин оренди земельної ділянки, зареєстрований 23.10.2015 року не відповідає вимогам законодавства України, тим більше , що порушено моє першочергове право на укладання нового договору оренди , яке передбачено ЗУ " Про оренду землі " .

Відповідно до ч. І ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим вимогам законодавства України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог , які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦКУ, а якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність, такий правочин може бути визнано судом недійсним ст. 215 ЦКУ.

Вказані фактичні обставини згідно ст.ст. 57-60, 64 ЦПК України підтверджуються відповідними письмовими доказами.

Таким чином, є всі законі підстави для визнання договору оренди землі, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, зареєстрований 23.10.2015 року, недійсним, що і змусило мене звернутися до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 598,651,653,654 ЦКУ, ст.ст. 3,4, 57-61 ЦПКУ, ст. 32 ЗУ «Про оренду землі», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 36,37 договору оренди від 29.04.2009 року, я попросив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (кадастровий № :04:001:0515) від 22.10.2015 року, укладений ОСОБА_5 та ОСОБА_3, і зареєстрований 23.10.2015 року в державній реєстраційній службі Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області.

У звязку з наведеними юридичними фактами виникла необхідність звернутися до суду із заявою про забезпечення вказаного позову.

Справа в тому, що відповідачами наразі проводяться роботи по землеустрою стосовно встановлення межових знаків на земельній ділянці відповідача 1 (кадастровий № :04:001:0515) з суміжними земельними ділянками для проведення посівних робіт.

Але, по-перше, відповідні сільськогосподарські роботи, з огляду на те, що відповідач 1 отримав орендну плату за 2016 рік, мною уже проведені: згідно акту обстеження земельної ділянки від 28.04.2016 року, підписаного депутатами Української сільської ради, земельну ділянку (кадастровий № :04:001:0515) оброблено гербіцидом, забороновано, закультивовано і засіяно соняшником.

По-друге, проведення сільськогосподарських робіт відповідачами завдасть мені значних збитків і порушують мої матеріально-правові інтереси орендаря, який сплатив орендну плату відповідачу - 1, на збір врожаю 2016 року.

По-третє, вказані сільськогосподарські роботи можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, так як несумлінні відповідачі вже де-факто використають цей сільськогосподарський рік в своїх незаконних інтересах і отримають сумнівний прибуток, що призведе до нових судових процесів.

Просить суд - забезпечити його позов до ОСОБА_5 і ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним шляхом заборони відповідачам провадити будь-які сільськогосподарські роботи на земельній ділянці (кадастровий № :04:001:0515), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5

Вивчивши заяву та матеріали позовної заяву та додані до неї матеріали, суд вважає , що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено , що предметом спору є земельна ділянка , розташована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області , кадастровий № :04:001:0515 .

Дана земельна ділянка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю належить ОСОБА_4

Згідно договору оренди землі від 10.03.2009 р.зареєстрованого в установленому порядку 29.04.2009 р. , вбачається , що дана земельна ділянка передана в оренду позивачу строком на сім років. Строк дії якого закінчується 29.04.2016 р.

В матеріалах справи є інший договір оренди землі від 22.10.2015 р. , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та підписаний ОСОБА_3

Тобто , спір по даній справі випливає з достроковим розірванням відповідачем -1 договору оренди земельної ділянки з позивачем від 29.04.2009 р.

У своїй заяві позивач зазначає , що відповідачі проводять роботи по землеустрою на спірній земельній ділянці , на які позивач вже провів ряд сільськогосподарських робіт .

Дана обставина підтверджується актом обстеження спірної земельної ділянки від 28.04.2016 р. , підписаного депутатом Української сільської ради .Згідно якого вбачається , що на даній земельній ділянці проведено наступні роботи - оброблено гербіцидом , заборовано , закультивовано та засіяно соняшником.

Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено ( п.1 ) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов.

Також суд бере до уваги і роз"яснення , що містяться в п.3, п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", згідно яких суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення вимог позивача, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. ".

Також , судом враховано, що вжиті заходи не будуть перешкоджати господарській діяльності відповідача -2 .

Таким чином , суд вважає , що заява позивача про забезпечення позову є обґрунтованою та є такою , що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного , керуючись ст. 151-153 ЦПК України , суд

У Х В А Л И В :

Заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 заборонити відповідачам - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 провадити будь-які сільськогосподарські роботи на земельній ділянці (кадастровий № :04:001:0515), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 до винесення рішення суду , яке вступить у законну силу.

Ухвала підлягає негайному виконанню .

Копію даної ухвали невідкладно направити позивачу.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області .

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання , а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя ОСОБА_6