У х в а л а

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Щорського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Щорської міської ради Чернігівської області до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року прокурор Щорського району Чернігівської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Щорської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, посилаючись на те, що відповідач ігнорує законні вимоги державних органів, порушує норми чинного законодавства щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що призводить до втрат міським бюджетом значної суми коштів, у зв'язку із чим просив стягнути зі ОСОБА_3 суму упущеної вигоди в розмірі 77 044 грн

58 коп.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2015 року, позов прокурора Щорського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Щорської міської радизадоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь Щорської міської ради Чернігівської області 77 044 грн 58 коп. на відшкодування збитків, заподіяних використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, за період з 1 липня 2011 року до 1 грудня 2014 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2015 року й ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2015 рок скасувати та закрити провадження у справі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки між відповідачем та міською радою унеможливлює нарахування орендної плати, що тягне за собою безоплатне користування відповідачем землею та призводить до порушення прав позивача на отримання орендної плати, що є збитками у розумінні

ст. 22 ЦК України.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 2 вересня 2010 року з приватним підприємством «Міжрайпаливо» (далі - ПП «Міжрайпаливо»), є власником об'єктів нерухомості, що розташовані на земельній ділянці площею 1,023 га по вул. Залізничній у м. Щорсі Чернігівської області.

Вказана земельна ділянка у попереднього власника нерухомості відповідно до державного акта перебувала у постійному користуванні.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема ЗК України.

За змістом ст. 152 ЗК Українидержава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас відповідно до ст. 156 ЗК Українивласникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Статтею 157 ЗК України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходамиі стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачамвстановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи даний спір, необхідно брати до уваги загальні положення ст. 22, глави 82 ЦК України.

Так, згідно зі ст. 22 ЦК Українизбитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК Українипередбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 124 ЗК Українипередбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 377 ЦК Українивстановлено, що до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруд, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналогічний порядок виникнення права власності або права користування земельною ділянкою передбачено ч. 1 ст. 120 ЗК України.

Згідно зі ст. 125 ЗК Україниправо власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3, крім іншого, зазначала, що набула право користування спірною земельної ділянкою унаслідок укладення договору купівлі-продажу об'єктів нерухомості, у власника яких вказана земельна ділянка перебувала в постійному користуванні згідно з державним актом, але міська рада неправомірно наполягає на укладенні договору оренди цієї земельної ділянки.

Проте, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, доводів відповідача належним чином не перевірили, не встановили статусу спірної земельної ділянки й, відповідно, не визначилися з порядком оформлення відповідачем права користування нею та не з'ясували, за яких обставин ОСОБА_3 не оформлено таке право, не встановили суди і наявність вини відповідача у користуванні земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. При цьом, судами належним чином не перевірено наданого позивачем розрахунку збитків, дійсного періоду його нарахування та всіх складових, не враховано те, що ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 269, 270 ПК України сплачено до державного бюджету земельний податок у розмірі 36 386 грн, унаслідок чого не визначено дійсного розміру відповідальності відповідача.

Також судами як першої, так і апеляційної інстанцій не враховано те, що відповідач ОСОБА_3 з 5 серпня 2010 року є фізичною

особою - підприємцем, й з урахуванням її заперечень, а також вимог ст. 15 ЦПК України та ст. 12 ГПК України не з'ясовано, за яким видом судочинства має розглядатися даний спір.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не надавши належної оцінки доказам, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2015 року скасувати.

Справу за позовом прокурора Щорського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Щорської міської ради Чернігівської області до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

В.І. Мартинюк