Справа №766/626/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016 року

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Майдан С.І.

при секретарі: Матієнко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Хересні ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла,

встановив:

Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Хересні ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним поданням щодо примусового входження до житла боржника ОСОБА_2, а саме житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Подання обґрунтовано тим, що боржник ОСОБА_2 не виконує рішення суду та не вчиняє жодних дій щодо погашення заборгованості в розмірі 172456,24 грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дистрибютор сервіс». Боржник має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1, проте перевірити майновий стан боржника та здійснити опис майна державний виконавець не має можливості, оскільки боржник 11.05.2015 року та 02.03.2016 року доступ до квартири не надав.

В судове засідання державний виконавець не зявився, повідомлений належним чином про розгляд справи, просив розглядати подання у його відсутність.

Дослідивши матеріали подання , судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 376 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, в якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в ч. І цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно з п. 15 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Отже, йдеться про застосування таких заходів примусового виконання, передбачених у законі, як:

а) звернення стягнення на кошти боржника;

б) звернення стягнення на інші види майна боржника;

в) вилучення у боржника і передання стягувачеві певних предметів;

г) відібрання дитини.

Процесуальний порядок вирішення цього питання регламентовано ст. 376 ЦПК.

Відповідно до частин 2-5, ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна у власності боржника знаходиться квартира за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 10-12).

З актів державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні від 11.03.2015 року та 02.03.2016 року вбачається, що виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 встановлено , що провести виконавчу дію не вдалося у звязку з відсутністю будь-кого з мешканців квартири. Зазначений акт державного виконавця свідчать лише про вихід державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2.

Враховуючи, що державним виконавцем не надано доказів відкриття виконавчого провадження щодо боржника та тієї обставини, що боржник достовірно знав про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для нього вчинення виконавчих дій час, суд вважає подання необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

Керуючись ст. 376 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

На ухвалу протягом пяти днів може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_3