Справа №265/1393/16-ц
Провадження №2/265/862/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2016 року місто Маріуполь
Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді - Козлова Д. О.,
за участі секретаря - Азарової А. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором, -
Представник позивача, який діє на підставі довіреності, ОСОБА_2, у судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність.
На підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. Тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
На підставі ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Факт укладення договору споживчого кредитування 3 березня 2007 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника від 3 березня 2007 року про надання ОСОБА_1 в КБ «Приватбанк» кредитного ліміту, з якої вбачається, що КБ «Приватбанк» відкрив кредитний ліміт позичальнику в сумі 4000 грн. зі сплатою відсотків за використання грошових коштів в розмірі 36 % на рік. При цьому своїм підписом відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, що є разом із заявою позичальника договором кредитування (а. с. 8).
Відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг підписання кредитного договору позичальником підтверджує його згоду на визначення банком кредитного ліміту, який може бути в будь-який момент змінений банком (а. с. 10).
При цьому за п. 9.12 вказаних Умов договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання, та якщо протягом вказаного строку не було договір припинено за заявою сторони такого договору, то він автоматично вважається пролонгованим на такий самий термін (а. с. 13).
Суд зауважує, що за п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг та за п. 5.8 Правил користування платіжною карткою банк зобовязаний не менше ніж 1 раз на місяць надавати позичальнику виписку про стан картрахунку та про проведені протягом місяця операції, або через «Інтернет-банкінг» або «Мобайл-банкінг». При цьому відсоткова ставка за кредитом на місяць, що слідує за звітним, вказується банком в щомісячній виписці по картковому рахунку за звітний місяць (а. с. 11, 14).
На підставі п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушені позичальником строків платежу за кредитним договором більш ніж на 120 днів він повинен сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову (а. с. 12).
Зміна назви юридичної особи КБ «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ «КБ «Приватбанк» та статутом позивача (а. с. 18, 19).
За положеннями ст. 599 ЦК України, за якими зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та з урахуванням умов договору від 3 березня 2007 року суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов укладеного сторонами договору.
Суд при цьому зауважує, що факт збільшення кредитного ліміту банком відповідачу з суми у 4000 грн. підтверджується наданим представниками ПАТ «КБ «Приватбанк» розрахунком.
Натомість суд зазначає, що банком не було доведено факту повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором від 3 березня 2007 року ані шляхом надання відповідачу виписки про стан його картрахунку, ані відомостей про підключення ОСОБА_1 до «Інтернет-банкінг» або «Мобайл-банкінг».
Внаслідок цього суд вважає, що представники позивача не довели законність підвищення відсоткової ставки за договором кредитування від 3 березня 2007 року та узгодження такого підвищення із ОСОБА_1
Таким чином суд дійшов переконання про недоведеність нарахування представниками банку підвищених відсотків позичальнику в розмірі 43,20 % на рік, починаючи з 1 квітня 2015 року до 1 березня 2016 року (а. с. 7).
Враховуючи наведене суд вважає, що за вказаний період сума нарахованих відсотків підлягає перерахунку, тому, зважаючи, що представниками банку було нараховано позичальнику за відсотковою ставкою 43,20% за спірний період 4872,33 грн., то при відсотковій ставці 36% така сума повинна зменшитись до 4060,28 грн. (0,36 х 4872,33 / 0,432 = 4060,28), тобто на 812,05 грн.
Відповідно до наведеного судом розрахунку сума заборгованості з відсотків у ОСОБА_1 перед банком повинна зменшитись з 4388,18 грн. до 3576,13 грн. (4388,18 - (4872,33 - 4060,28) = 3576,13).
Таким чином факт наявності заборгованості у позичальника у встановленому судом розмірі з відсотків, а також у наведеному представниками банку в розрахунку розмірі з кредиту, підтверджується умовами договору кредитування від 3 березня 2007 року.
Однак суд зауважує, що представниками позивача не було доведено існування у ОСОБА_1 перед банком заборгованості з комісії та пені за договором від 3 березня 2007 року, оскільки ані заявою позичальника від 3 березня 2007 року про укладення кредитного договору із КБ «Приватбанк», ані Умовами та правилами надання банківських послуг або Правилами користування платіжною карткою не передбачено нарахування комісії та пені відповідачу у розмірах, вказаних в наданому представниками банку розрахунку заборгованості (колонки наданого банком розрахунку «Ставка пені» та «Сума комісії та пені»).
Також суд зазначає, що представниками банку не було надано суду Тарифів банку, які складають кредитний договір позивача із ОСОБА_1 від 3 березня 2007 року.
На підставі переліченого суд вважає вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» щодо стягнення з відповідача боргу з комісії та пені за договором від 3 березня 2007 року в сумі 400 грн. такими, що не підлягають задоволенню внаслідок їх недоведеності під час вирішення вказаного спору.
Крім цього, оскільки представники банку нараховували позичальнику протягом дії кредитного договору від 3 березня 2007 року комісію та пеню, а загальна сума такого нарахування склала 1851,22 грн., то внаслідок цього сума заборгованості позивача повинна бути зменшена перед кредитором за вказаним договором ще на 1451,22 грн. (1851,22 400 = 1451,22), внаслідок недоведеності обгрунтованості такого нарахування.
Суд також звертає увагу на те, що правовідносин, які склались між сторонами, необхідно застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
В п. 5 ст. 11 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.
На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було видано Розпорядження № 1275-р від 2 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України, відповідно до якого за п. 20 ч. 1 «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Маріуполь Донецької області було віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Згідно із паспортними даними відповідача та відомостям з ГУ ДМС в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя вбачається, що ОСОБА_1 з 26 грудня 1997 року до тепер зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 15, 25).
Таким чином судом було встановлено, що відповідач зареєстрований та постійно мешкає в м. Маріуполі, тому на нього розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним відмовити позивачу у його вимогах до відповідача щодо стягнення суми неустойки в вигляді штрафів та пені за порушення виконання зобовязання за договором від 3 березня 2007 року, що були наховані представниками банку після 14 квітня 2014 року та при поданні до суду вказаного позову, оскільки зазначені вимоги банку суперечать ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», та така сума нарахованої неустойки після 14 квітня 2014 року не була банком скасована.
Тому, виходячи з наведеного вмотивування, вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 штрафів за невиконання умов кредитного договору від 3 березня 2007 року в сумі 1131,04 грн. також не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»).
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України,
Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 3 березня 2007 року в розмірі 9957 (девять тисяч девятсот пятдесят сім) грн. 46 коп.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 997,79 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду позивачем може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя