АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2127/16 Головуючий 1 інстанції Цвіра Д.М.
Справа № 638/2708/14-ц Доповідач: Коровін С.Г.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коровіна С.Г.

суддів Довгаль А.П., Коваленко І.П

при секретарі Огарьовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк» Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк» Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_3 Аваль» звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду був уточнений, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості .

Позивач зазначав, що відповідно до кредитного договору № 014/1150/74/96747 від 21.01.2008 р. укладеного між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» (кредитор) (протоколом Загальних Зборів акціонерів № 3б-45 від 14.10.2009 р. прийнято рішення на зміну найменування ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» на ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», який є правонаступником за всіма правами та обовязками ВАТ «ОСОБА_3 Аваль») та ОСОБА_1 (позичальник), кредитор надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його відповідно до Умов кредитування за програмою «Житло в кредит на вторинному ринку» на наступних умовах:

сума кредиту - 248 675,00 доларів США;

цільове використання кредиту придбання нерухомості квартири 5 кімнатної, загальною площею 130,0 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, б. 66, кв. 5 в розмірі 245 000,00 доларів, оплата комісії за надання кредиту в розмір 3675,00 доларів США;

забезпечення зобовязання позичальника виконання зобовязань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою нерухомості квартирою 5 кімнатної, загальною площею 130,0 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, б. 66, кв. 5.

Дата остаточного погашення кредиту 21.01.2028 р. Строк кредиту 240 місяців. Процентна ставка 13 % річних.

Відповідно до додаткової угоди № 014/1150/74/96747/1 до кредитного договору № 014/1150/74/96747 від 21.01.2008р. тимчасово на строк з 23.03.2009 р. по 22.03.2010 р. (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 12 %.

У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, виникла заборгованість, яка станом на 17.02.2014 р. складає: заборгованість за кредитом 235 893,66 доларів США; заборгованість по відсотках за кредитом - 118 104,96 доларів США; пеня за прострочку сплати за кредитом та відсотками - 450 502,60 доларів США, загальна сума заборгованості 804 501,22 доларів США.

В запереченнях на позов представник відповідача зазначив, що відповідача було визнано банкрутом, згідно ухвали Господарського суду Харківської області у справі № 5023/1154/12 від 18.02.2013 р. про визнання банкрутом ФОП ОСОБА_4 вимоги кредитора ПАТ «ОСОБА_3 банк Аваль» за договором кредиту № 014/1150/74/96747/1 від 21.01.2008 р., які не задоволені за недостатністю майна боржника було визнано погашеним, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2016 року позов публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/1150/74/96747 від 21.01.2008 р., яка станом на 17.02.2014 р. складає 804 501, 22 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом 235 893,66 доларів США; заборгованість по відсотках за кредитом - 118 104,96 доларів США; пеня за прострочку сплати за кредитом та відсотками - 450 502,60 доларів США.

Ухвалою суду від 21.01.2016 року заява про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с.175).

Не погодившись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтуванні скарги зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення. Вказує, що оскільки не була належним чином повідомлена про час та дату судового засідання, то була позбавлена можливості заявити клопотання про застосування до вимог позивача наслідків спливу позовної давності. Крім того судом не було враховано, що відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 12.11.2012 року про перерахування грошових коштів в сумі 165 424 грн. як часткове погашення боргу ФОП ОСОБА_1, по кредитному договору від 21.08.2008 року, що мало місце в рамках процедури банкрутства ФОП ОСОБА_1

Крім того після визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом ухвалою Господарського суду Харківської області від 22 травня 2012 року в супереч вимогам постанови Господарського суду про визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом банк безпідставно нараховував їй відсотки та пеню за кредитом.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2008 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» (кредитор) (протоколом Загальних Зборів акціонерів № 3б-45 від 14.10.2009 року прийнято рішення на зміну найменування ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» на ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», який є правонаступником за всіма правами та обов'язками ВАТ «ОСОБА_3 Аваль») та ОСОБА_1 (позичальник), укладено кредитний договір № 014/1150/74/96747. Відповідно до кредитного договору № 014/1150/74/96747 кредитор надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його відповідно до Умов кредитування за програмою «Житло в кредит на вторинному ринку» на наступних умовах: сума кредиту - 248 675,00 доларів США; цільове використання кредиту - придбання нерухомості - квартири 5 кімнатної, загальною площею 130,0 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька буд. №66, кв.№5 в розмірі 245 000,00 доларів, оплата комісії за надання кредиту в розмір 3675,00 доларів США З метою забезпечення зобов'язання позичальника - за цим договором сторонами було укладено договір іпотеки нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 130,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Дата остаточного погашення кредиту, згідно договору, визначена 21.01.2028 р. Строк кредиту 240 місяців. Процентна ставка по кредиту встановлена 13 % річних. Згідно до додаткової угоди № 014/1150/74/96747/1 до кредитного договору № 014/1150/74/96747 від 21.01.2008р. тимчасово на строк з 23.03.2009 р. по 22.03.2010 р. (включно) було встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 12 %.

Встановлено, що у звязку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 17.02.2014 р. складала : заборгованість за кредитом - 235 893,66 доларів США; заборгованість по відсотках за кредитом - 118 104,96 доларів США; пеня за прострочку сплати за кредитом та відсотками - 450 502,60 доларів США, загальна сума заборгованості 804 501,22 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, що в останнє судове засідання суду першої інстанції представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю, крім того зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.

Відповідач та її представник в судове засідання черговий раз не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки не повідомили, заяву про відкладення розгляду справи не надали. Про те, що відповідачу та його представнику було достовірно відомо про судові засідання свідчить участь представника відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні 25.09.2014 р. (а.с. 103-104), повідомлення представнику відповідача про наступну дату та час судового засідання під розписку (а.с. 105, 107), отримання особисто відповідачем судової повістки, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 136), а також публікацією оголошення у газеті «Слобідський край» № 87 від 22.07.2014 р. (а.с. 69). Отже, відповідач та його представник не з'явились в судове без поважних причин. Крім того представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 була ознайомлена з матеріалами справи у повному обсязі 29.07.2014 року , що підтверджується її підписом (а.с. 65).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, виникла заборгованість, яка станом на 17.02.2014 р. складає: заборгованість за кредитом 235 893,66 доларів США; заборгованість по відсотках за кредитом - 118 104,96 доларів США; пеня за прострочку сплати за кредитом та відсотками - 450 502,60 доларів США, загальна сума заборгованості 804 501,22 доларів США, про що свідчить розрахунок заборгованості (а.с. 38-41). Власного розрахунку заборгованості відповідач та її представник не надали і розрахунок позивача фактично не спростували.

Згідно розрахунку заборгованості, який надано позивачем (а.с.38-41, 114-117), і не спростовано відповідачем та її представником вбачається, що кошти, які отримано банком в звязку із реалізацією іпотечного майна на підставі рішень господарського суду зараховані в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 Таким чином судова колегія погоджується з розрахунком позивача і підстав до зменшення суми заборгованості не вбачається.

Як передбачено ч. 1 ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражено у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязанням допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 192, ч.3 ст. 533, декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 р. № 15-93 суд має право стягувати грошові кошти в іноземній валюті в правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій і у випадку і в порядку встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України встановлені Декретом «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 р. № 15-93, Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, Положенням про порядок здійснення операції з чеками в іноземній валюті на території України.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з тим, що стягнення заборгованості визначено у тій валюті в який отримано кредит.

Не вбачається підстав до скасування рішення суду і відмови у задоволенні позову з тих підстав, що постановою Господарського суду Харківської області від 22.03.2012 року фізичну особу підприємця ОСОБА_1 визнано банкрутом і усі зобовязання громадянина підприємця припинилися і нарахування пені та відсотків відповідачу банком безпідставно не припинені.

Згідно ст.609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

При цьому слід враховувати відмінностей у правоздатності, дієздатності та державній реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Згідно кредитного договору укладеного між позивачем та ОСОБА_1 вона за умовами цього договору діяма як фізична особа і зазначений договір не був жодним чином повязаний з її підприємницькою діяльністю. Таким чином припинення ФОП ОСОБА_1 не є підставою для того, щоб банк припинив нарахування фізичній особі (не підпиємцю) ОСОБА_1 нарахування відсотків, пені та інших нарахувань відповідно до кредитного договору № 014/1150/74/96747 від 21.01.2008.

Крім того з розрахунків банк вбачається, що позивачем враховані кошти, отриманні від реалізації квартири, яку відповідач придбала за отримані кредитні кошти і яка знаходилася у банку в іпотеці.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зі змісту зазначених норм убачається, що основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, тому були відсутні підстави для припинення нарахування боржнику ОСОБА_1 відсотків та пені.

Посилання відповідача в особі представника ОСОБА_2 щодо застосування позовної давності до вимог позивача за період з 21.01.2008 року по 17.02.2014 року колегія суддів не приймає до уваги з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Дійсно згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 були обізнані про розгляд цієї справи у Дзержинському районному суду м. Харкова, що підтверджується наступними доказами. На аркуші справи 65 мається заява ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами справи і її розписка, що з матеріалами справи вона ознайомлена у повному обсязі. 18.08.2014 року від ОСОБА_2 (представника ОСОБА_1Є.) надійшли заперечення на позовну заяву в який вона давала аналіз позову, доказам щодо відсутності підстав стягувати з відповідача заборгованість оскільки на підставі рішень господарського суду Харківської області ФОП ОСОБА_4 визнано банкрутом та відкрито процедуру ліквідації, а заборгованість ФОП ОСОБА_4 перед банком «Райффазен банк Аваль» за договором кредиту визнано погашеною. Ніяких заяв щодо застосування позовної давності від відповідача та її представника до суду не надходило. 25.09.2014 року ОСОБА_2 особисто приймала участь у судовому засіданні (а.с.103-104), а також заявляла клопотання про виклик свідків (а.с.99,100). Про виклик у судове засідання на 30.01.2014 року ОСОБА_1 отримала повістку особисто (а.с.136). Повістку в судове засідання на 06.03.2016 року відповідач не отримала, оскільки не зьявилася до поштового відділення (а.сю141,142).

Таким чином відповідач і її представник знали про розгляд цієї справи і про позовні вимоги з якими банк звернувся до ОСОБА_1 Ніщо не перешкоджало відповідачу або її представнику своєчасно звернутися до суду із заявою про застосування позовної давності. Перше посилання про застосування позовної давності зявилася у заяві ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення (а.с.159-162).

В правовій позиції Верховного Суду України у справі за № 6-2307цс15 розяснено наступне. Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті. За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно частини першої статті 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Враховуючи зазначену правову позицію колегія не вбачає підстав до застосування позовної давності на яку посилається в апеляційній скарзі представник відповідача, оскільки зазначена заява не була зроблена в суді першої інстанції до ухвалення рішення і перешкод для цього у відповідача та її представника не було.

Щодо неявки відповідача та її представника в останнє судове засідання, то з матеріалів справи вбачається, суд неодноразово викликав відповідача і її представника у судове засідання, представник відповідача зявлявся до суду першої інстанції, давав пояснення, заявляв клопотання. Закінчення розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 та її представника не потягнуло за собою неповноти зясування усіх обставин у справі. Зазначене не є підставою для скасування рішення суду, застосування позовної давності і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам. Ніщо не перешкоджало відповідача та її представнику подати до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності. Заперечення представника відповідача, яки у письмовому виді надійшли від ОСОБА_2 до суду першої інстанції були предметом досліджень судом і їм дана відповідна оцінка. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегія погоджується з рішенням суду і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді