АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2015 року ТОВ «Рада 2» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за житлово - комунальні послуги в розмірі 18 613, 05 грн., посилаючись на те, що остання є власником квартири АДРЕСА_1, проте не в повному розмірі сплачує за житлово-комунальні послуги.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2015 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рада 2» заборгованість за житлово - комунальні послуги в розмірі 18 613, 05 грн., з яких: 12 013, 12 грн. - сума основного боргу; 6 151, 71 грн. - інфляційна складова боргу та 448, 22 грн. - 3 % річних. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Справа № 753/15657/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/4630/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що позивач не надав доказів якісного надання житлово - комунальних послуг у повному обсязі та не звернув уваги на відсутність письмового договору між сторонами. Крім того, позивачем застосовано незаконні тарифи, оскільки рішенням адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 36/01-р/а від 24.04.2014 року встановлено, що тариф на послуги з утримання будинків та прибудинкової території для будинку, не встановлений розпорядженням КМДА, що є порушенням ст. 31 Закону України «Про житлово- комунальні послуги».

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача Коршун О.А. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Рада 2» є обслуговуючою організацією будинку АДРЕСА_1 та здійснює господарську діяльність із утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності району, а також здійснює контроль за додержанням встановленого порядку використання жилих і інших приміщень житлового фонду та виконання громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями.

ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Згідно з актом № К-19-Ф-9РВВ від 09.11.2011 року АТ «Позняки-Жилбуд» передало, а ОСОБА_1 прийняла приміщення - квартиру АДРЕСА_1, яка відповідає квартирі за будівельною адресою: АДРЕСА_1.

Тариф на послуги утримання будинку, споруд та прибудинкової території, які надаються ТОВ «РАДА 2» за адресою: АДРЕСА_1 затверджено постановою Київської міської державної адміністрації № 869 від 01.06.2011 року.

Станом на 17.06.2015 року за період з 01.05.2013 року по 30.04.2015 року заборгованість за житлово - комунальні послуги у ОСОБА_1 складає 18 613, 05 грн., з яких: 12 013, 12 грн. - сума основного боргу; 6 151, 71 грн. - інфляційна складова боргу; 448, 22 грн. - 3 % річних.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, з того, що відповідач не виконує обов`язків щодо сплати за надані послуги у повному обсязі, а нарахування вартості таких послуг проводилося позивачем відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 1 та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 власник квартири зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом, проводити за власні кошти ремонт квартири.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Оскільки саме на власника житлового приміщення покладено обов`язок по своєчасній сплаті за житлово-комунальні послуги, доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано відсутність між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг висновків суду не спростовують.

Незважаючи на відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, із фактичних стосунків, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існували та існують, оскільки відповідач користується наданими послугами та від отримання таких послуг не відмовлялася.

Будь-яких доказів не отримання послуг щодо утримання будинку та прибудинкової території, отримання їх в меншому розмірі або надання неякісних послуг відповідач не надала.

Вказуючи на те, що до літа 2015 року будинок не було введено в експлуатацію, а тому будь - які послуги не надавалися представник відповідачки доказів не надав. При цьому зазначив, що свідоцтво про право власності на квартиру отримано відповідачкою у 2013 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 24.04.2014 року, на яке посилається представник відповідачки як на доказ неправильності визначення тарифів за утримання будинку та прибудинкової території, визнано дії ТОВ «Рада-2», які полягають у нарахуванні власникам (наймачам) квартир у будинку по АДРЕСА_1 плати за надані послуги за утримання будинку і споруд та прибудинкової території за тарифом, який не встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради для будинку порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді користування монопольним становищем на ринку надання послуг, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів.

Відтак даним рішенням лише припускається, що домінуюче становище позивача може призвести до ущемлення власників (наймачів) квартир у будинку по АДРЕСА_1. Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях наявність такого рішення висновки суду першої інстанції не спростовує.

Як вбачається з матеріалів справи складові тарифу визначалися позивачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 та загальний тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій склав 4, 42 грн. (крім першого поверху).

Надалі тариф, затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 19.06.2015 року склав по будинку, у якому знаходиться квартира відповідачки 4,54 грн.

Відповідачем оспорюється правильність визначеного позивачем тарифу у розмірі 4, 42 грн. за кв.м, проте загальний розмір заборгованості відповідачем не оспорюється та будь - яких доказів на його спростування не надано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково послався на те, що тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за спірний період затверджено постановою Київської міської державної адміністрації № 869 від 01.06.2011 року ( як вказувалося вище тариф розраховано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869), проте це не призвело до неправильного ухвалення рішення, а тому підстави для зміни рішення відсутні.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді