У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства «Шевченкове» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Шевченкове» про визнання договору оренди землі та додаткової угоди недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року приватне підприємство «Шевченкове» (далі - ПП «Шевченкове») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідач є власником земельної ділянки НОМЕР_1, площею 6,52 га, розташованої на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. 18 квітня 2008 року між ПП «Шевченкове» як орендарем та ОСОБА_3 як орендодавцем укладено договір оренди земельної ділянки, державна реєстрація якого проведена 18 квітня 2008 року Кіровоградською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» (далі - ДП «ЦДЗК при Держкомземі України»). Також 25 січня 2012 року між ПП «Шевченкове» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду про зміну умов договору оренди земельної ділянки від 18 квітня 2008 року, державна реєстрація якої проведена 30 березня 2012 року в ДП ЦДЗК при Держкомземі України. Згідно з розділом 1 договору відповідач передав земельну ділянку у строкове платне користування на термін до 30 листопада 2017 року. Проте восени 2014 року відповідач на орендованій ПП «Шевченкове» земельній ділянці розпочав сільськогосподарські роботи, переорав орендовану земельну ділянку та обробляє землю самостійно. Оскільки такими діями відповідач перешкоджає законному користуванню орендарем земельною ділянкою, ПП «Шевченкове» просило позов задовольнити.

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище зустрічним позовом, посилаючись на те, що договір оренди від 18 квітня 2008 року він не підписував, його волевиявлення на укладання такого договору не було і нікого на укладання договору він не уповноважував, тому просив зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2015 року позовні вимоги ПП «Шевченкове» задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою НОМЕР_1, площею 6,52 га, яка розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ПП «Шевченкове» у користуванні орендованою земельною ділянкою НОМЕР_1, площею 6,52 га, яка розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та у вільному обробленні зазначеної земельної ділянки.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2015 року рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2015 року в частині вирішення зустрічного позову скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено з інших правових підстав. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПП «Шевченкове» та задовольнити зустрічний позов.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ПП «Шевченкове» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, виходив із того, що ОСОБА_3 до закінчення строку дії договору оренди землі обробив земельну ділянку та користується нею, чим порушує права ПП «Шевченкове». Також ОСОБА_3 25 січня 2012 року підписав додаткову угоду про зміну умов договору оренди землі від 18 січня 2008 року, підтвердив, що у цій угоді його особистий підпис, а тому схвалив умови договору оренди землі.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалюючи нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, виходив із того, що ОСОБА_3 фактичними діями та підписанням додаткової угоди схвалив дії іншої особи, яка діяла без доручення в його майнових інтересах і підписала договір оренди землі від 18 січня 2008 року, тому правові підстави для визнання його недійсним відсутні.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 18 квітня 2008 року ОСОБА_3 надав належну йому на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 6,52 га, розташовану на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, в оренду ПП «Шевченкове» строком на 30 років, який зареєстровано у Новоукраїнському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» 18 січня 2008 року. 25 січня 2012 року між ОСОБА_3 та ПП «Шевченкове» укладено додаткову угоду про зміну умов договору оренди землі від 18 квітня 2008 року, у якій зазначено, що договір дійсний до 30 листопада 2017 року, передбачено орендну плату у грошовій формі у розмірі 3 % нормативної грошової оцінки землі та урахування індексації.

Додаткова угода зареєстрована у Новоукраїнському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» 30 березня 2012 року.

Відповідно до висновку експерта від 2 липня 2015 року № 211 досліджуваний підпис в графі «Орендодавець» в договорі оренди земельної ділянки, укладеному між ОСОБА_3 та ПП «Шевченкове» від 18 квітня 2008 року, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1158 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Проте матеріали справи не містять будь - яких відомостей щодо надання повноважень іншій особі на підписання договору.

Посилаючись на те, що відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України подальші після укладення договору дії позивача свідчать про наступне схвалення ним договору оренди та його умов, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки не врахував, що вказана норма права на спірні правовідносини не поширюється, так як позивач не надавав довіреності та не передавав повноважень на підписання договору іншій особі.

Зазначена норма права застосовується лише у тому випадку, якщо особа надала довіреність, а представник діяв з перевищенням наданих повноважень. При цьому судами встановлено і ніким не заперечується, що ОСОБА_3 довіреності на укладення договору оренди нікому не видавав.

Також у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки висновку експерта яким, зокрема, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 на договорі оренди землі від 18 квітня 2008 року виконаний не ним, а іншою особою. Зазначений висновок не спростований.

Також апеляційним судом не враховано роз'яснень, які надані Пленумом Верховного Суду України у п. 7 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до яких виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Таким чином, отримання орендної плати не має суттєвого значення для визнання договору оренди недійсним.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик