АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/782/16 Головуючий 1 інст.- Кириченко О.Д..
Справа № 2-1835/11 Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кругової С.С.,

суддів: Зазулинської Т.П., Міненкової Н.О.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2009 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 010-2/07-01-0120-08 від 12 лютого 2008 року, № 010-2/07-01-0410-08 від 6 травня 2008 року та № 010-2/07-01-0411-08 від 6 травня 2008 року в загальній сумі 4 894 897,73 грн.

За умовами договорів він повинен був повертати кредити та сплачувати проценти за користування ними у порядку і строки, визначені в цих кредитних договорах.

Позичальник прийняті на себе за вищевказаними кредитними договорами зобов'язання належним чином не виконує, що дає позивачу право вимагати дострокового повернення всієї частини позики, що залишилася, та сплати належних процентів за користування кредитними коштами і пені за порушення договірних зобов'язань, які складають з врахуванням уточнення позовних вимог станом на 12.05.2011 року 4 875 499,89 грн., яку і просив стягнути з позичальника на користь Банку.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 січня 2011 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 4 959 798 грн. 98 коп. в якості заборгованості по кредитним договорам, процентів за користування кредитом, пені за порушення строків виконання зобов'язань і відшкодування судових витрат у справі.

Ухвалою від 28 березня 2011 року заяву про перегляд вказаного рішення представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задоволено, вказане рішення скасовано.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2011 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4 877 319 грн. 89 коп.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням від 10 жовтня 2011 року представник відповідача ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вказане заочне рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права та норм матеріального права в частині регулювання кредитних правовідносин. Вказує, що постановою Господарського суду Харківської області від 06 жовтня 2010 року ФОП ОСОБА_5 було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором у якій було призначено ОСОБА_2

На виконання вказаної постанови суду, ліквідатором було виявлено майно та земельні ділянки, що належать банкруту, та включено їх до ліквідаційної маси. На аукціоні на Товарній біржі «Біржа з реалізації майна у процедурах банкрутства» ліквідатором було здійснено заходи щодо продажу майна боржника. З переможцями аукціону були укладені нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, кошти отримані за продаж майна та земельних ділянок були передані арбітражному керуючому ОСОБА_2 в загальній сумі 2082574 грн. 01 коп., які було зобов'язано приватного нотаріуса перерахувати на відповідні розрахункові рахунки. Позивачу було перераховано 14 січня 2011 року сума в розмірі 1 579 943,39 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.03.2012 року у справі №Б-39/113/10 звільнено ФОП ОСОБА_5 від подальшого виконання зобов'язань перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитними договорами, генеральною кредитною угодою та договорами іпотеки за якими позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості. Вважає, що позивачем не надано підтвердження зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача відповідно до п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу в яких просить рішення суду залишити без змін, оскільки кредитні договори укладались не з ФОП ОСОБА_5, а з фізичною особою ОСОБА_5 Кредитні кошти після звернення з позовом до суду до банку надходили останній раз 01 лютого 2011 року. Уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості банком було надано суду станом на 12 травня 2011 року. Після цього, кошти на погашення заборгованості до банку не надходили.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд першої інстанції, виходив з того, що позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а відповідач позичальникОСОБА_5 своїх зобов'язань з самого початку належним чином не виконував, кредит в обумовленому порядку і терміни не повертав, проценти за користування ним належним чином не сплачувались, у зв'язку з чим станом на 12.05.2011 року утворилась заборгованість, яка відповідно до норм ЦК Україні підлягає стягненню.

З даним висновком суду , судова колегія погоджується з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що відповідач отримав у позивача кредитні кошти:

- по договору № 010-2/07-01-0120-08 від 12 лютого 2008 року в розмірі 198000,00 доларів США зі строком повернення до 12 лютого 2018 року;

- по договору № 010-2/07-01-0410-08 від 6 травня 2008 року в розмірі 100000,00 доларів США зі строком повернення до 6 травня 2018 року;

- по договору № 010-2/07-01-0411-08 від 6 травня 2008 року в розмірі 360000,00 доларів США зі строком повернення до 6 травня 2018 року.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно з вимогами ст.1055 ЦК України кредитний договір позики укладається у письмовій формі.

Позивач свої зобов'язання за вказаним вище кредитним договором повністю виконав шляхом видачі позичальнику кредитних коштів у передбаченому вищевказаними договорами порядку. Разом з тим, позичальник ОСОБА_1 своїх зобов'язань по вказаних кредитних договорах належним чином не виконує, кредит в обумовленому договором порядку і терміни не повертає, проценти за користування кредитом належним чином не сплачує.

Позичальник зобов'язався використати зазначені кредитні кошти за цільовим призначенням, у встановлені договорами строки повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними шляхом щомісячного внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на відповідний рахунок Банку на умовах і порядку, передбачених безпосередньо кредитними договорами і Графіками погашення кредитів та процентів за користування ними (Додаток № 1 до кредитних договорів).

При цьому, п.4.1.1 вказаних договорів в якості відповідальності за неналежне виконання позичальником своїх договірних обов`язків передбачає, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування ним позичальник повинен сплатити пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу.

Згідно кредитного договору № 010-2/07-01-0120-08 від 12.02.2008 року, на виконання Генеральної кредитної угоди № 07-01-27-08 від 12.02.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянином України ОСОБА_1 був укладений договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі в іноземній валюті загальним розміром 198 000,00 доларів США зі сплатою 12,75% річних за користування кредитними коштами і з кінцевим терміном повернення 12.02.2018 року.

У зв'язку з невиконанням своїх зобов»язань відповідачем за кредитним договором № 010-2/07-01-0120-08 від 12.02.2008 року, станом на 12 травня 2011 року існує заборгованість по кредиту, процентам за користування ним та пені за прострочення виконання зобов'язань в загальній сумі 190 183,59 доларів США, яка складається із:

заборгованості за кредитом в сумі 178 032,22 доларів США;

заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 5603,46 доларів США;

пені за порушення строку сплати відсотків за користування кредитом в сумі 4447,94 доларів США;

пені за порушення строку повернення кредиту в сумі 2099,97 доларів США.

З наданого суду кредитного договору № 010-2/07-01-0410-08 від 06.05.2008 року, на виконання Генеральної кредитної угоди № 07-01-86-08 від 06.05.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянином України ОСОБА_1 був укладений договір, згідно якого позивач надав останньому кредит на придбання нерухомого майна в іноземній валюті розміром 100 000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами і з кінцевим терміном повернення 06.05.2018 року.

У зв'язку з невиконанням умов договору, станом на 12 травня 2011 року заборгованість по кредиту, процентам за користування ним та пені за прострочення виконання зобов'язань в загальній сумі 82 538,94 доларів США, яка складається з:

заборгованості за кредитом в сумі 76138,14 доларів США;

заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 2764,96 доларів США;

пені за порушення строку сплати відсотків за користування кредитом в сумі 2700,91 доларів США;

пені за порушення строку повернення кредиту в сумі 934,93 доларів США.

Згідно кредитного договору № 010-2/07-01-0411-08 від 06.05.2008 року, на виконання Генеральної кредитної угоди № 07-01-86-08 від 06.05.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянином України ОСОБА_1 був укладений договір, згідно якого позивач надав останньому кредит на споживчі цілі в іноземній валюті в сумі 360 000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами і з кінцевим терміном повернення 06.05.2018 року.

У зв'язку з невиконанням своїх обов»язків станом на 12 травня 2011 року заборгованість по кредиту, процентам за користування ним та пені за прострочення виконання зобов'язань в загальній сумі 339131,79 доларів США, яка складається з:

заборгованості за кредитом в сумі 282115,78 доларів США;

заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 43234,40 доларів США;

пені за порушення строку сплати відсотків за користування кредитом в сумі 9477,09 доларів США;

пені за порушення строку повернення кредиту в сумі 4304,52 доларів США.

Встановлені судом обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за вищезазначеними Кредитними договорами станом на 12.05.2011 року, складає: 190183,59 доларів США + 82538,94 доларів США + 339131,79 доларів США = 611854,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.05.2011 року в грошовій одиниці України складає 4875499,89 грн.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 того ж Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Пунктами 1.9.1 кожного із вищевказаних трьох Кредитних договорів передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за цими договорами. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Банк по кожному із наведених вище Кредитних договорів направляв на адресу позичальника ОСОБА_1 письмові вимоги про дострокове виконання ним своїх боргових зобов'язань в цілому і ці вимоги відповідачем були одержані (а.с. 24-25, 73-74), але зазначені вимоги ані в передбачений вищезазначеними Кредитними договорами 30-денний строк, ані до теперішнього часу виконані не були.

Отже, висновок суду, що вимоги Банку про дострокове повернення всієї заборгованості за вказаними вище Кредитними договорами, що були укладені з відповідачем у даній справі ОСОБА_1 підлягають задоволенню, є законним і грунтується на зібраних матеріалах справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги , що відповідач як ФОП визнаний банкрутом і з цих підстав в позові слід відмовити, то судова колегія вважає їх помилковими.

Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 4 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-125цс13, предметом якої був спір про визнання припинення зобов'язання за іпотечним договором, і зробив правовий висновок, про те, що з огляду на положення ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Згідно зі ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина передбачено ст. ст. 47 - 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, яка була чинною на момент визнання суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина банкрутом).

Відповідно до ст. 49 вищевказаного Закону до задоволення вимог кредиторів із коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса, відшкодовуються витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство громадянина-підприємця і виконанням постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом.

Після завершення розрахунків з кредиторами громадянин-підприємець, визнаний банкрутом, звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів, що були заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, за винятком вимог, передбачених абзацом другим цієї частини. Вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, вимоги щодо стягнення аліментів, вимоги щодо стягнення на майно, яке перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням громадянином-підприємцем підприємницької діяльності, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Не задоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України.З огляду на вищенаведене відповідач помилково вважає, що основне зобов'язання припинилося у зв»язку з визнанням його як підприємця банкрутом.

В апеляційній скарзі не враховано, що відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Отже, судова колегія вважає, що основне зобов'язання відповідача, як фізичної особи за кредитними договорами не припинилося, тому немає підстав для відмови у задоволенні позову.

Твердження представника відповідача, що постановою Господарьского суду Харківської області від 22.03.2012 року відповідача звільнено від виконання зобов"язань за кредитними договорами № 010-2/07-01-0120-08 від 12.02.2008 року, № 010-2/07-01-0410-08 від 06.05.2008 року і № 010-2/07-01-0410-08 від 06.05.2008 року не відповідають дійсності, оскільки в постанові зазначено про звільнення фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, а не фізичної особи ОСОБА_7, до якого пред"явлено позов у цій справі.

Крім того, слід враховувати той факт, що оскаржуване рішення було ухвалено судом 10 жовтня 2011 року, тоді як вищеназвана постанова суду винесена була 22 березня 2012 року, тобто після ухвалення судом рішення.

Щодо розміру заборгованості і наданої представником відповідача апеляційному суду копії платіжного доручення №52 від 14 січня 2011 року на суму 1 579 943,39 грн., то судова колегія системно вивчивши матеріали справи і надаючи оцінку наявним в справі доказам, вважає наступне.

14 січня 2011 року позивачу були перераховані грошові кошти . 1 лютого 2011 року вони надійшли на рахунок . Зі змісту наявних у справі розрахунків, останні надані апеляційному суду із запереченнями на апеляційну скаргу (том 2 а.с.193-199) вбачається, що погашення заборгованості мало місце останній раз 1 лютого 2011 року. Після цього , позивачем був наданий суду уточнений позов станом на 12 травня 2011 року і суд задовольнив позовні вимоги станом на 12 травня 2011 року. Отже, позивачем були враховані сплачені по спірним кредитам суми .

Посилання представника відповідача, що різниця між позовними вимогами і уточненим позовом не складає 1 579 943,39 грн., пояснюється тим, що позивач звернувся до суду з позовом у цій справі 5 жовтня 2009 року і заборгованість була розрахована станом на 10 вересня 2009 року . Грошові кошти надійшли до банку 1 лютого 2011 року, майже через півтора року. За цей час заборгованість по кредиту, процентах, пеня зростали і зараховані кошти пішли на їх погашення. У зв"язку з цим , заборгованість, зазначена станом на 12 травня 2011 року значно не змінилася в сторону зменшення.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ст.ст. 303, 307,308, 315,319, 324,325 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2- відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2011 року-залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Т.П. Зазулинська

Н.О.Міненкова