АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1055/16 Головуючий 1 інст.- Бабкова Т.В.
Справа № 2/645/1048/15 Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кругової С.С.,

суддів: Зазулинської Т.П., Міненкової Н.О.,

секретаря Прологаєвої О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», Профспілкової організації Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа директор Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» Савченко Юрій Леонідович, Голова Профспілкової організації Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» Кадурін Анатолій Михайлович про скасування рішення профспілкової організації про надання згоди на звільнення, про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування рішення профспілкової організації про надання згоди на звільнення, визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, який в подальшому уточнював, та просив стягнути на його користь з Профспілкової організації ХФ ПАТ «Укртелеком» моральну шкоду у розмірі 50000 грн., стягнути з ПАТ «Укртелеком» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.01.2015 року по день ухвалення рішення судом включно, моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2015 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення оскаржуваним рішенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд не взяв до уваги доводи позивача, його достовірні і допустимі докази, які підтверджують факт порушення чинного трудового законодавства відповідачем під час проведення процедури скорочення та звільнення позивача. Між тим, вважає, що суд перевищив свої повноваження та виступив як законодавчий орган прийнявши доводи відповідача щодо законності повторного звернення до профспілкової організації, яке законом не передбачене. Також вказує на формальне виконання відповідачем норм діючого законодавства про працю.

Посилаючись на ст.42, ч.1 ст.43 та ч.13 ст.49-2 КЗпП України зазначає, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника на тому ж підприємстві, в установі чи організації.

У витязі з протоколу засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ЦТП ХФ ПАТ «Укртелеком» вказано про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем у зв'язку з порушенням законодавчо встановленої процедури та строків проведення організаційних дій, а також вимог ч.2 ст.40 КЗпП України, тобто позивачу не були запропоновані всі наявні вільні та заново створені посади і такий висновок відповідачем не спростований. Проте, дані про наявність вільних і новостворених посад саме на момент попередження позивача 10.11.2014 року судом перевірені не були.

Позивач не подавав письмової заяви про вступ до Профспілкової організації ХФ ПАТ «Укртелеком», яка також не є первинною.

Вказує на порушення відповідачем положень ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст.49-4 КЗпП, оскільки не направив відповідного повідомлення Голові Первинної ПО ЦТП ХФ ПАТ «Укртелеком» у встановлений строк із зазначенням інформації про причини наступних звільнень, кількості та категорій працівників.

Також зазначає, що у зв'язку із ліквідацією ЦТП Харківської філії було утворено та введено до штатного розпису структурні підрозділи, посади в яких міг би займати позивач.

Оригінали списків вакантних посад, які пропонувались позивачу та були надані для огляду у судовому засіданні, викликають у нього сумнів щодо їх дійсності, а висновок суду щодо неодноразової відмови позивача від запропонованих посад є припущенням.

Деякі працівники не були попереджені про ліквідацію ЦТП, а були переведені, проте відповідач не підтвердив належними доказами, що ці працівники та особи, які були прийняті на роботу, мають відповідні переваги перед позивачем.

Позивач зазначає, що були запропоновані не всі посади, а вибіркові.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позивачем вимог, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення останнього з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено роботодавцем у відповідності до приписів трудового законодавства.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, оскільки цей висновок відповідає матеріалам справи та ґрунтується на законі.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату, і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін.

Трудовий договір породжує тривалі правовідносини між роботодавцем і працівником.

Підстави припинення трудового договору передбачені законодавцем у ст. 36 КЗпП України.

Зазначена правова норма визнає за сторонами трудового договору, в тому числі й за роботодавцем, право одностороннього розірвання трудового договору і припинення існуючих між сторонами трудових відносин відповідно до правил, встановлених законодавством про працю.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Посада, яку обіймав позивач, скорочена. Зазначене підтверджується штатним розписом відповідача станом на 1 січня 2015 року.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Наявність посад у відповідача, вакантних, на момент повідомлення ОСОБА_1 про скорочення чисельності штату працівників і до дня його звільнення, які б його влаштовували судами не встановлено.

Доводи представника позивача, що реорганізація тривала на підприємстві з жовтня 2014 року не мають правового значення, оскільки законодавець покладає обов"язок запропонувати вакантні посади лише з дня попередження до дня звільнення з посади.

Установивши наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суд дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень статті 492 КЗпП України.

За правилами, визначеними у ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Як встановлено по справі, сторони трудового спору перебували у трудових правовідносинах з 1998 року.

31.10.2014 року директором ПАТ «Укртелеком» Курмазом Ю.П. було видано Наказ № 583 «Про скорочення чисельності та штату працівників ПАТ «Укртелеком», у тому числі й що стосується Харківської філії (загалом по філії 221 посада), зокрема посада позивача начальник дільниці поточного ремонту цивільних споруд цеху утримання та ремонту цивільних споруд центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ "Укртелеком".

На виконання вказаного наказу директором Харківської філії ПАТ «Укртелеком» Савченком Ю.Л. 07.11.2014 року виданий Наказ № 1110 «Про попередження працівників Харківської філії ПАТ «Укртелеком» про майбутнє звільнення», усього 221 працівника, в тому числі й позивача ОСОБА_1.

11 листопада 2014 року ОСОБА_1 було персонально попереджено під підпис про майбутнє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України та ознайомлено з Наказом № 583 від 31.10.2014 року, а також з Наказом № 1110 від 07.11.2014 року.

10 та 26 листопада 2014 року і 9 грудня 2014 року позивачу пропонувалося ознайомитися з переліком вакантних посад, що маються на підприємстві, проте він відмовився від ознайомлення, про що адміністрацією складено відповідні акти.

15.12.2014 року до Первинної профспілкової організації Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком» надійшло подання директора Харківської філії ПАТ «Укртелеком» Савченка Ю.Л. про надання згоди на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України з позивачем ОСОБА_1, який є членом профспілкової організації, та посада якого скорочена згідно з Наказом ПАТ «Укртелеком» від 31.10.2014 року № 583.

Розглянувши зазначене подання на своєму засіданні 22.12.2014 року профспілковий комітет Первинної профспілкової організації Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком» прийняв рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ним за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте, як вбачається з цього рішення, воно носить формальний характер та не містить належного обґрунтування.

Вважаючи зазначене рішення необґрунтованим, 05.01.2015 року директор Харківської філії ПАТ «Укртелеком» Савченко Ю.Л. звернувся до Голови Профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком» та Голови Об'єднаної профспілкової організації ПАТ «Укртелеком» Профспілки працівників зв'язку України про надання роз'яснень щодо обґрунтованості відмови профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком» у наданні згоди на звільнення з роботи ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників, у тому числі й займаної ним посади.

Як вбачається з відповідей на вказане звернення, рішення профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком» про відмову у наданні згоди на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України є безпідставним та помилковим через невірне розуміння профспілковим органом змісту норм законодавства про працю та неправильним застосуванням статей КЗпП України. При цьому директору Харківської філії ПАТ «Укртелеком» Савченку Ю.Л. було запропоновано повторно звернутися з поданням про надання згоди на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України для його розгляду на засіданні Президії Комітету Профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком», яка діє на правах первинної профспілкової організації філії з усіма, наданими їй повноваженнями.

23.01.2015 року директор Харківської філії ПАТ «Укртелеком» Савченко Ю.Л. направив до Профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком» відповідне подання про дачу згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку зі скороченням штату працівників), яке було розглянуто на засіданні Президії Комітету Профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком» .

Рішенням Президії Комітету Профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком» від 27.01.2015 року надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за ініціативою власника в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з наданням гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством України та Колективним договором ПАТ «Укртелеком».

Наказом директора Харківської філії ПАТ «Укртелеком» від 30.01.2015 року позивач був звільнений з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою всіх, належних від підприємства сум, в день звільнення.

При цьому, як вбачається з інформаційної довідки Начальника відділу адміністрування персоналу Харківської філії ПАТ «Укртелеком» та довідки про реорганізацію підприємства та перерозподіл трудових функцій працівників, підписаної тією ж посадовою особою, а також Начальником відділу організації та оплати праці, в 2014 році в ПАТ «Укртелеком» було проведено реорганізацію підприємства та відбулися зміни в організації виробництва і праці.

Однією зі складових частин реорганізації підприємства було проведення перерозподілу посадових обов'язків та трудових функцій персоналу з метою оптимізації господарської діяльності. У тому числі, але не виключно, проводилась ліквідація з подальшим виведенням зі штатного розпису посади позивача разом з відділом який він очолював та введення в штатний розпис замість цього відділу нового і нових посад з відповідним перерозподілом функціональних обов'язків.

Тобто, у відповідача, дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників, у тому числі й посади позивача.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позивачем вимог за їх безпідставністю, оскільки його звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено роботодавцем - відповідачем у справі ПАТ «Укртелеком» у відповідності до вимог чинного трудового законодавства.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що згоду на його звільнення з роботи за п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України надала Президія Комітету профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком» своїм рішенням від 27.01.2015 року, проте, ця профспілкова організація не є первинною профспілковою організацією, членом якої є позивач, оскільки він є членом первинної профспілкової організації Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком», а тому Президія Комітету профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком» взагалі не мала повноважень розглядати питання про надання згоди на його звільнення з роботи, то ці доводи судова колегія не приймає до уваги, оскільки як вбачається з наданих представником відповідача письмових документів, на підприємстві діє одна єдина профспілкова організація - Профспілкова організація Харківської філії ПАТ «Укртелеком», членом якої й був позивач, сплачуючи відповідні профспілкові членські внески.

При цьому згідно з п. 1.6. «Положення про профспілкову організацію філії ПАТ «Укртелеком», затвердженого Постановою Комітету ОПО ПАТ «Укртелеком» від 17.03.2014 року № К-2210, профспілкова організація Харківської філії ПАТ «Укртелеком» діє на правах первинної профспілкової організації з усіма наданими їй повноваженнями, а відтак Президія Комітету профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком», як виборний орган цієї профспілкової організації, мала право розглядати відповідне подання директора Харківської філії ПАТ «Укртелеком» Савченка Ю.Л. від 23.01.2015 року та вирішувати питання про надання чи ненадання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Суд першої інстанції надав обґрунтовану оцінку рішенню профспілкового комітету первинної профспілкової організації Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком» від 22.12.2014 року, яким було відмовлено у наданні згоди на розірвання з ОСОБА_1 трудового договору з ініціативи власника за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Помилковими є доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, не врахував його переважне право на залишення на роботі у зв'язку з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві, оскільки як вбачається з наданих представником відповідача документів скорочено було ввесь відділ де працював позивач і його посада була одна.

Вирішуючи виниклий між сторонами спір, суд першої інстанції повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - позивач не надав.

Що стосується позовних вимог до профспілкової організації, то за змістом Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в судовому порядку не може бути оскаржено рішення профспілкового органу, в якому порушено вимогу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації.

Відповідно до ч. 6 ст. 39 цього Закону рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За таких обставин, районний суд, встановивши, що спірне рішення профспілки при вирішенні питання про звільнення працівника з роботи має рекомендаційний характер, законом порядок його оскарження не передбачений, помилково не вирішив питання чи підлягали ці позовні вимоги розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 ст. 205 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки оскарження в судовому порядку рішення профспілки не передбачено законом, провадження у справі в частині заявлених позовних вимог підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 205, 303, 304, 307, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2015 року в частині залишення без задоволення позову ОСОБА_1 до Профспілкової організації Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», Голови Профспілкової організації Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» Кадуріна Анатолія Михайловича про скасування рішення профспілкової організації про надання згоди на звільнення та стягнення з них моральної шкоди - скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Профспілкової організації Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», Голови Профспілкової організації Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» Кадуріна Анатолія Михайловича про скасування рішення профспілкової організації про надання згоди на звільнення та стягнення з них моральної шкоди - закрити.

В іншій частині рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - С.С. Кругова

Судді - Т.П. Зазулинська

Н.О. Міненкова