РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді Пікули Н.В.

за участю секретаря - Грабовської Г.О.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.09.2014 року на підставі договорів купівлі-продажу набула право власності на нежилі приміщення: торговий центр, загальною площею - 2363,6 кв.м, торговий центр, загальною площею 184,0 кв. м, адміністративне приміщення, загальною площею 165,7 кв. м, які розташовані за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня 8а та земельну ділянку, загальною площею 0,5647 га, на якій розташовані вказані вище приміщення.

Дані приміщення частково передані в оренду, а частково використовуються нею для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідач ОСОБА_2 вимагає від неї перереєстрації права власності з тим, щоб у вказаному майні була і його частка. Також відповідач є учасником багатьох судових спорів, що може бути загрозою для втрати її особистої власності.

Спірне майно було придбано нею за власні кошти, що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу та заявами відповідача на час його придбання.

Посилаючись на зазначені обставини просить визнати за нею право особистої приватної власності на приміщення торгового центру (Ж-1), загальною площею 2363,6 кв.м, приміщення торгового центру (З-1), загальною площею 184,0 кв.м, адміністративного приміщення (А-2), загальною площею 165,7 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,5647 га, які знаходяться по вул. 20-го Липня 8а в м. Володимирі-Волинському.

Ухвалою суду від 11.11.2015 року за заявою ОСОБА_3, останнього було залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Під час розгляду справи з врахуванням позиції ОСОБА_3, який позов заперечував, що суперечило процесуальним правам і обовязкам сторони позивача, ОСОБА_3 було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 визнав, що спірне майно було придбане за особисті кошти його дружини, використовуються нею особисто. Пояснив, що дійсно на даний час в нього є судові спори з іншими особами з приводу боргових зобовязань.

Третя особа на стороні відповідача та її представник вважають позов безпідставним, оскільки в даній справі відсутній спір.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивач довела належними допустимими доказами факт придбання нею майна за особисті кошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Разом з тим, будь-хто з подружжя може довести, що майно було придбано ними до шлюбу або під час шлюбу, але за його особисті кошти, і таким чином спростувати цю презумпцію.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 листопада 1997 року.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 25.09.2014 року ОСОБА_5 як покупцем було придбано: приміщення торгового центру (Ж-1), загальною площею 2363,6 кв.м, приміщення торгового центру (З-1), загальною площею 184,0 кв.м, адміністративне приміщення (А-2), загальною площею 165,7 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,5647 га, які знаходяться по вул. 20-го Липня 8а в м. Володимирі-Волинському

Право власності ОСОБА_5 на зазначені обєкти підтверджено витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7,9,11,13)

Зі змісту договорів купівлі-продажу вбачається, що п.4.6. «інших умов» договору, зазначено про те, що Покупець доводить до відому сторону Продавця, що майно за даним договором купується нею за власні кошти, що підтверджується відповідною заявою іншого з подружжя Покупця, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права особистої власності на грошові кошти, за які купується вказане в даному договорі нерухоме майно, у тому числі відповідно до ст. ст. 65, 74 та 97 СК України відсутні (а.с. 6, 8,10,12).

Відповідно до письмової заяви, наданої нотаріусу при укладенні договорів купівлі-продажу, ОСОБА_2 підтвердив придбання спірних обєктів за власні особисті кошти дружини ОСОБА_5 та належність їх після купівлі останній на праві особистої приватної власності (а.с.52).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що при укладенні договорів купівлі-продажу ним було перевірено дійсність доручення, на підставі якого укладались договори від імені Продавця ОСОБА_3, відсутність в ньому будь яких застережень щодо Покупця та ціни продажу. Оскільки ОСОБА_5 було заявлено про придбання обєктів за особисті кошти, в договорах ним було зроблено про це відповідні застереження, а ОСОБА_2 подано заяву про купівлю зазначеного майна за особисті кошти його дружини та відсутність в нього жодних прав на вказане майно.

Стороною позивача на підтвердження придбання ним майна за власні кошти надано податкові декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_5 за 2012-2014 роки, договір позики від 05.08.2014 року та договір дарування грошей від 11.07.2014 року.

Як стверджується податковими деклараціями, що дійсно протягом 2012-2014 років ОСОБА_5, як фізична особа-підприємець, мала доходи від провадження господарської діяльності (а.с.43-51).

Відповідно до договору позики від 05.08.2014 року ОСОБА_5 було позичено в громадянина ОСОБА_7 100 000 доларів США (а.с.41).

До даного договору додано заяву ОСОБА_2 про те, що дану позику отримує його дружина як субєкт підприємницької діяльності для придбання комерційної нерухомості і її сума буде належати їй на праві особистої приватної власності і він на неї, як обєкт спільної сумісної власності, не претендує ( а.с. 42).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що дійсно 05.08.2014 року позичив особисто ОСОБА_5 100 000 дол. США на придбання нею нерухомості.

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування грошей від 11.07.2014 року ОСОБА_8 було подаровано ОСОБА_5, яка є її сестрою, 80 000 доларів США (а.с.66).

Довідкою приватного нотаріуса підтверджено здійснення даного договору дарування, який зареєстровано в книзі реєстрів за №983 (а.с.65).

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, жодних доказів на спростування безгрошовитості договору позики та договору дарування коштів не подано.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто.

Згідно укладених договір вартість придбаних позивачкою обєктів становить 515 936 грн.

Надані позивачкою докази, а саме податкові декларації, договір позики та договір дарування підтверджують реальну спроможність позивачки придбати зазначені обєкти за даною ціною.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_5 доведено належними і допустимими доказами факт придбання нею спірного майна за особисті кошти.

Як вбачається зі змісту договорів купівлі-продажу, що спірні обєкти позивачем були придбані не як субєктом підприємницької діяльності, а як фізичною особою.

А тому, посилання позивача на те, що вона має намір використовувати його в майбутньому у своїй підприємницькій діяльності на правовий статус майна, виходячи з даних підстав, не впливають.

Оскільки судом доведено факт придбання майна позивачем за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, придбані нею відповідно до договорів купівлі-продажу обєкти та земельна ділянка, суд визнає її особистою приватною власністю.

Посилання третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на відсутність спору по даній справі не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають вимогам ч.1 ст. 3 ЦПК України.

На підставі п.3 ч.1 ст. 57, ч.2 ст. 60 СК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на:

нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363,6 м. кв., що знаходиться по вул. 20-го Липня, 8а в м. Володимир-Волинський, Волинської області;

адміністративне приміщення/А-2/ загальною площею 165,7 м. кв., що знаходиться по вул. 20-го Липня, 8а в м. Володимир-Волинський, Волинської області;

нежитлове приміщення торгового центру /З-1/ загальною площею 184,0 м. кв., що знаходиться по вул. 20-го Липня, 8а в м. Володимир-Волинський, Волинської області;

земельну ділянку, загальною площею 0,5647 га, що знаходиться по вул. 20-го Липня, 8а в м. Володимир-Волинський, Волинської області, кадастровий номер :01:004:2783, цільове призначення для обслуговування обєктів комерційного призначення (торгового комплексу).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Н.В. Пікула