Справа № 647/3110/15-ц
№ провадження 2/647/30/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016 року Бериславський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді - В.С.Миргород

при секретарі - Ю.Ю.Задорожній

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації частки у спільному сумісному майні жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, суд -

В С Т А Н О В И В :

21.12.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації частки у спільному сумісному майні жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

В обґрунтування позову сторона посилається на те, що з березня 2010 року по липень 2013 року вона та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільні кошти.

Під час спільного проживання однією сім'єю, придбали наступне майно:

- системний блок вартістю - 6000 грн.;

-монітор вартістю - 2000 грн.;

-колонки вартістю - 400 грн.;

-клавіатура вартістю - 250 грн.;

-мишка вартістю - 130 грн;

-телевізор марки «SUPRA» вартістю - 1000 грн.;

-кавоварка вартістю - 1800 грн.;

-овочесушка вартістю - 500 грн.;

-пароварка вартістю - 600 грн.;

-золота каблучка вартістю - 2500 грн.;

-свині 6 шт. вартістю - 12000 грн.;

-причіп «Лідер» державний номер НОМЕР_1 вартістю - 3000 грн.;

-екскаватор вартістю - 16000 грн.;

-будинок в с. Тягинка - 80000 грн.

Загальна сума, якого становить: 126180 грн.

Та зважаючи на той факт, що спільна малолітня донька - ОСОБА_4, проживає з позивачем, а також , що аліменти, які платить відповідач на утримання доньки є недостатніми для зезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування, просить суд відступити від рівності часток у спільному майні та залишити їй 2/3 частини від зазначеного майна.

Просить суд визнати зазначене майно таким, що придбане за час проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою та про стягнення грошової компенсації частки у спільному сумісному майні з урахування відступу від рівності часток у зв»язку з знаходженням на її утриманні неповнолітньої дитини з ОСОБА_3 у розмірі - 106997-00 грн.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали , на задоволенні наполягали з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення проти позовних вимог та пояснив, що з березня 2010 року по травень 2013 року, а не липень, як зазначає позивачка він дійсно проживав з ОСОБА_2 однією сім»єю без реєстрації шлюбу та ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька - ОСОБА_4, на утримання якої, згідно рішення Бериславського районного суд , він сплачує аліменти.

За час спільного проживання майно вказане позивачем, ОСОБА_2, ними не купувалось та не належить їм на праві спільної сумісної власності ,відповідно до законодавства.

Зокрема, комп'ютер, вказаний у позовній заяві був наданий тимчасово у користування донькою, ОСОБА_5, яка придбала даний комп»ютер у кредит, що підтверджується договором про надання кредиту. Будинок в с.Тягинка він купував за власні кошти у 2015 році, тобто через два роки після припинення спільного проживання з ОСОБА_2 Натомість за час спільного проживання ними був придбаний будинок в АДРЕСА_1, в якому вони спільно проживали та на даний час проживає позивачка, але який вона не включила до переліку майна, яке підлягає поділу.

За час спільного проживання ними придбано окрім будинку у с.Львово Бериславського району, телевізор марки «SUPRA» з вартістю якого у 1000 грн. згоден та автопричіп «Лідер» державний номер НОМЕР_1 з вартістю якого у 3000 грн. згоден, ніякого іншого майна не було придбано. Надані позивачкою Інструкції з користування на овочесушку, яка придбана 27.07.2011 року, на кавоварку без зазначення дати продажу та пароварка, яка придбана 30.12.2012 року, не свідчать про придбання ними цих речей. Ніяких грошей у нього не має, нічого сплачувати не згоден, оскільки коли пішов від відповідачки то вона викинула його речи. Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав:

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази .

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

За приписами ч. 2, ч.4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Про утворення особами сім'ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Про те, що законодавець визнає можливість створення сім'ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчить положення ст. 74 СК України. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (ст. 256 ЦПК України).

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї Постанови від 21.12.2007 р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї.

Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Відповідач визнав факт проживання його з позивачкою однією сім»єю без укладення шлюбу з березня 2010 року по травень 2013 року з чим погодилась і позивачка, а тому даний факт у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Судом встановлено, що на час спільного проживання сторін у справі, як подружжя, без реєстрації шлюбу, позивачка та відповідач не знаходились у іншому шлюбі.

Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що нею та відповідачем у період проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу придбано системний блок вартістю - 6000 грн.;-монітор вартістю - 2000 грн.;-колонки вартістю - 400 грн.;-клавіатура вартістю - 250 грн.;-мишка вартістю - 130 грн;, оскільки відповідно до заяви позичальника та пояснень сторін у справі саме ОСОБА_5 придбала цей комп»ютер зі складовими у кредит у банку (а.с.15-16), а посилання позивачки на те, що даний комп»ютер придбаний за кошти її та відповідача у судовому засіданні належними доказами не підтверджено.

Інструкції з користування овочесушкою, яка придбана 27.07.2011 року, кавоваркю без зазначення дати продажу та пароваркою, яка придбана 30.12.2012 року, не свідчать про придбання саме цих речей сторонами по справі.

Не надано позивачкою доказів також того, що була придбана золота каблучка вартістю - 2500 грн., екскаватор вартістю - 16000 грн. та у господарстві сім»ї були у наявності свині 6 шт. вартістю - 12000 грн.

Будинок в с. Тягинка - 80000 грн., як майно, яке придбане у період спільного проживання однією сім»єю сторін по справі на яке посилається позивачка не може бути визнано судом спільним сумісним майном жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, оскільки позивачка не надала суду доказів точного місця розташування будинку, його юридичної адреси та доказів придбання цього майна за спільні кошти у період спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Позивачка не спростувала доводи відповідача про те, що через два роки після припинення спільного проживання він за власні кошти придбав будинок в с.Тягинка по вул..Бериславській,46-б (а.с.17).

Сторони погодились що у період спільного проживання однією сім»єю без реєстрацію шлюбу придбали причіп «Лідер» державний номер НОМЕР_1 вартістю - 3000 грн.; телевізор марки «SUPRA» вартістю 1000 грн, всього на 4000 грн.

Саме це майно суд вважає придбане сторонами по справі у період проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу та вартість якого погоджена сторонами.

У приписах ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, відповідно до норми ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом за спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Позивачка не надала суду доказів того, які б давали суду підстави для відступу від рівності часток подружжя, а тому у цій частині позову необхідно відмовити за його необгрунтованістю. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При цьому, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Виходячи з вимог ст.10 ЦПК України, яка була роз»яснена сторонам, про що свідчить також їх письмові розписки та ст.11 ЦПК України, згідно якої, суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог, позивачка наполягала на задоволенні позову саме у обсязі заявленому у позовній заяві, при цьому згоду відповідача на отримання грошової компенсації відповідач позивачці не надав, відповідна грошова компенсація на депозитний рахунок суду не внесена, суд вважає за необхідне відмовити позивачці у задоволенні позову, щодо стягнення грошової компенсації частки у спільному сумісному майні жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою в сумі 106997-00 грн..

Виходячи з норм закону, яки врегульовують спірні правовідносини суд вважає за необхідне визнати спільним майном позивачки та відповідача придбаним ними у період спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу наступне майно: причіп легковий-В «Лідер» УВН-810080 державний номер НОМЕР_1, власником якого відповідно до технічного паспорту НОМЕР_2 є ОСОБА_3, вартістю - 3000 грн. (а.с.41,47); телевізор марки «SUPRA» вартістю 1000 грн, всього на 4000 грн., тобто кожному зі сторін у справі належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина даного майна.

Статтею 88 ч.1 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, керуючись ст.ст.21, 36, 74, 70 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації частки у спільному сумісному майні жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою в сумі 106997-00 грн. відмовити за його необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з часу проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, встановлених ст..294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала не знайде підстав для поновлення строку про що постановляється ухвала.

Суддя В. С. Миргород