ухвала

іменем україни

15 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду вона 06 травня 2015 року звернулася в Управління освіти і науки Тернопільської міської ради із заявою про поновлення на посаді та надання відпустки.

Начальником Управління освіти і науки наказу про поновлення її на посаді не вручено і в усній формі відмовлено у наданні відпустки. До роботи її в установленому порядку не допущено і вона 07 травня 2015 року із письмовою заявою звернулася в Управління науки і освіти про надання невикористаної відпустки.

07 травня 2015 року у Тернопільському міськрайонному суді отримала виконавчий лист та звернулася до державної виконавчої служби про поновлення її на посаді в примусовому порядку. Зважаючи на те, що згідно з її заявою від 07 травня 2015 року вона перебуває у відпустці, оскільки має на неї право, вона на роботу не виходила.

Про винесення наказу від 06 травня 2015 року про поновлення її на роботі вперше ознайомилася у державній виконавчій службі 20 травня 2015 року.

При повторному зверненні 02 червня 2015 року до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради із заявою про отримання наказу від 06 травня 2015 року № 206-к про поновлення на роботі вона отримала наказ від 08 травня 2015 року № 211-к про звільнення її з роботи.

Просить визнати наказ Управління освіти і науки Тернопільської міської ради від 08 травня 2015 року № 211-к про звільнення за прогул неправомірним та скасувати його. Поновити її на посаді завідувача Тернопільського дошкільного навчального закладу № 9 Тернопільської міської ради і стягнути з Управління освіти і науки Тернопільської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 травня 2015 року по 31 липня 2015 року в сумі 10 574,56 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано наказ Управління освіти і науки Тернопільської міської ради від 08.05.2015р. № 211-к «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_4».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді завідувача Тернопільським дошкільним закладом № 9 Тернопільської міської ради з 08.05.2015 року.

Стягнуто з Управління освіти і науки Тернопільської міської ради в користь ОСОБА_4 10 574,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнуто в дохід державного бюджету 243,60 грн судового збору.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2015 року вирішено стягнути з Управління освіти і науки Тернопільської міської ради в доход державного бюджету 243,60 грн судового збору.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення. яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що згідно з актом від 06 травня 2015 року № 1 зміст наказу від 06 травня 2015 року № 206-к про поновлення позивача на посаді був доведений їй до відома, але ознайомитись і отримати наказ на руки вона відмовилася.

Також, постановою старшого державного виконавця від 22 травня 2015 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду від 07 травня 2015 року у справі № 607/9677/14-ц, оскільки листом Управління освіти і науки Тернопільської міської ради повідомлено, що наказом від 06 травня 2015 року № 206-к ОСОБА_4 поновлено на посаді.

ОСОБА_4 07 травня 2015 року звернулася в Управлінні освіти і науки Тернопільської міської ради із заявою про надання їй чергової відпустки з 07 травня 2015 року, що також підтверджує ознайомлення позивача з наказом про поновлення її на посаді згідно з рішенням суду.

Доводи ОСОБА_4 про те, що вона як ветеран праці правомірно самовільно вийшла у відпустку з дня подачі в Управління освіти і науки Тернопільської міської ради відповідної заяви суперечать вимогам ст. 79 КЗпП України і ст. 10 Закону України «Про відпустки», вказаним в п. 24 роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9.

Також, в матеріалах справи відсутні та апеляційним судом не встановлені і не наведені обставини, які б перешкоджали позивачу приступити до виконання своїх посадових обов'язків.

Доводи касаційної скарги щодо навмисного недопущення до виконання своїх обов'язків та не ознайомлення з наказом про поновлення на роботі не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік