Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.01.2016 Справа №607/12533/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.
при секретарі судового засідання: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова Захід», про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі, моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , надалі позивач, звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова Захід», надалі відповідач, в якому просить, враховуючи подану заяву, стягнути заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з вересня 2014 року по грудень (включно) 2014 року як середньомісячну заробітну плату та 15000 грн. моральної шкоди.
Згідно заяви просить розглянути справу без участі, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та заборгованості по невиплаченій заробітній платі підтримує. В попередніх засіданнях та як вбачається із позовної заяви в їх обґрунтування зазначає, що він був прийнятий на роботу в червні 2014 року муляром в ТОВ «Будова Захід», однак, 19.06.2014р. на підставі Указу Президента України був призваний у Збройні сили України і проходив службу в зоні проведення антитерористичної операції. За час перебування особи на військовій службі за нею повинно зберігатися місце роботи, середній заробіток. Під час проходження служби в зоні бойових дій відповідачем було виплачено середньомісячну зарплату за червень, липень, серпень 2014 року. Після закінчення військової служби він 17 червня 2015 року звернувся із заявою на ім`я директора ТОВ «Будова Захід» з проханням виплатити заборгованість із середньомісячної заробітної плати за час проходження служби. Однак, заборгованості виплачено не було, мотивуючи тим, що її виплатять, коли кошти компенсує Держава. Тому, він написав заяву про звільнення за згодою сторін. Стверджує, що за час роботи йому виплачувалася мінімальна заробітна плата, яка встановлена законодавством України і просить стягнути заборгованість за період її невиплати із вересня 2014 року по грудень (включно) 2014 року із розрахунку мінімальної заробітної плати, яка встановлена на 2014 рік. Протягом розгляду справи ТОВ «Будова Захід» виплатила ОСОБА_1 заборгованість по зарплаті за період із січня по червень 2015 року.
Також, неправомірними діями ТОВ «Будова Захід» щодо невиплати своєчасно заборгованості по середньомісячній заробітній платі йому було завдано моральної шкоди, яку оцінено в розмірі 15000 грн.
В судове засідання у визначений судом час представник ТОВ «Будова Захід» не з`явився. В попередньому засіданні позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 звернувся до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_1 повинен був звертатися до відповідних державних органів з метою одержання компенсації в межах середнього заробітку, обов`язки по сплаті яких взяла на себе Держава. Органом державної влади, який реалізує політику в даній сфері є Управління праці та соціального захисту населення Бродівської РДА. За правилами Порядку, який затверджений постановою КМУ від 4.03.2015р. №105 ОСОБА_1 не подано Товариству відповідних звітів, які повинні були бути погодженні районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов на військову службу в частині підтвердження призову та проходження військової служби за 2014 рік, за наявності яких можна було отримати від Держави компенсацію та виплатити ОСОБА_1 його середньомісячну зарплату.
Щодо стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки представник відповідача зазначає, в даному випадку не має вини Товариства у невиплаті працівнику компенсації його середньомісячної зарплати під час проходження ним військової служби.
Суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступне.
Як підтверджується витягом із трудової книжки ОСОБА_1 , на підставі Наказу №43-К від 16.06.2014р. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу муляром (п`ятого розряду) у ТОВ «Будова Захід».
19 червня 2014 року на підставі Указу Президента України №454/2014 від 06.05.2014р. призваний у Збройні сили України, про що свідчить запис у військовому квитку ОСОБА_1 .
Згідно витягу із Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 12.06.2015р. №122 ОСОБА_1 був звільнений у запас.
Як вбачається із довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 12.06.2015р. ОСОБА_1 в період з 15 листопада 2014 року по 06 квітня 2015 року та з 28 квітня 2015 року по 11 червня 2015 року брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.
ОСОБА_1 17 червня 2015 року звернувся із заявою до директора ТОВ «Будова-Захід» із вимогою надати довідку про заборгованість та виплатити середньомісячну заробітну плату за час проходження ним служби в Збройних силах України, яка була залишена без реагування та задоволення.
Тому, як вбачається із наданих позивачем пояснень, після такого ставлення з боку Товариства, він звільнився із роботи, про що свідчать запис в його трудовій книжці, а саме ОСОБА_1 згідно Наказу №13-К по ТОВ «Будова Захід» був звільнений з роботи за згодою сторін 17.06.2015р.
У відповідності до частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Як стверджує ОСОБА_1 і не заперечується представником ТОВ «Будова Захід» працівнику ОСОБА_1 під час його перебування на військовій службу було збережено місце роботи і була виплачена заробітна плата за період із червня 2014 року по серпень 2014 року (включно) і згідно долученої позивачем банківської виписки була виплачена компенсація в розмірі середньомісячної зарплати в сумі 6699 грн. за період з січня 2014 року по червень 2015 року (включно) у зв`язку із внесенням змін до статті 119 КЗпП України.
Представник ТОВ «Будова Захід» пояснив, що виплата компенсації відбувалася із рахунок коштів Державного бюджету по факту отримання звітів із військового комісаріату, які здійснювали призов ОСОБА_1 . Однак, через неподання ОСОБА_1 погоджених із військовим комісарів звітів згідно Постанови КМУ від 04.03.2015р. №105 Товариству не було виділено коштів із Державного бюджету, що в свою чергу унеможливлювало здійснити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі його середньомісячного заробітку.
Стаття 115 Кодексу законів про працю України передбачає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановленні колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Згідно ст. 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Пункт 3 «Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення пор проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом», затвердженого Постановою КМУ 04.03.2015р. №105, бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу. Працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, компенсація з бюджету середнього заробітку здійснюється на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.
Відповідно до пункту 4 Порядку, для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 2. Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям
За правилами пунктів 5, 6 Порядку обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 Кодексу законів про працю України.
Під час розгляду справи позивач повідомив, що йому була виплачена середньомісячна заробітна плата за період із червня 2014 року по серпень 2014 року (включно). Згідно долученої позивачем банківської виписки йому була виплачена компенсація в розмірі середньомісячної зарплати в сумі 6699 грн. за період з січня 2014 року по червень 2015 року (включно) виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. В судовому засіданні представник відповідача підтвердив і визнав, що ОСОБА_1 приймався на роботу із виплатою заробітної плати на розмірі мінімальної, встановленої законодавством і виплата проводилася із розрахунку мінімальної заробітної плати.
Таким чином, суд вважає, що із відповідача слід стягнути на користь позивача невиплачену середньомісячну заробітну плату за період із вересня 2014 року по грудень (включно) 2014 року, виходячи із встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» розміру мінімальної заробітної плати (1218 грн.), що на загальну суму становить 4872 грн.
Відтак, суд вважає, що в даному випадку порушуються конституційні та трудові права працівника через невиплату йому середньомісячної заробітної плати, яка зберігається за працівником в силу прямої вказівки Закону, а тому поданий розрахунок заборгованості є цілком справедливий і підлягає до задоволення.

Посилання відповідача у запереченні та представника в судовому засіданні, що невиплата Товариством середньомісячної заробітної плати пов`язана в зв`язку із неподанням ОСОБА_1 звітів, погоджених із військовим комісаріатом і неотриманням Товариством із бюджету компенсації з посиланням на Порядок, затверджений КМУ 04.03.2015р. №105 і звернення ОСОБА_1 до неналежного відповідача в даному випадку є неправомірним, оскільки вказаним Порядок регулюється спрямування бюджетних коштів підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу. ТОВ «Будова-Захід» знало про факт мобілізації ОСОБА_1 на військову службу, частково здійснювало виплати, і зобов`язане було виконувати вимоги Порядку для отримання бюджетних коштів на компенсацію для виплати працівнику його середнього заробітку, чого зроблено не було, а не покладати виконання умов Порядку на працівника, який в цей час проходив військову службу.

Позивач в обґрунтування понесення моральної шкоди невиплатою ТОВ «Будова-Захід» належного йому до виплати середньомісячного заробітку посилається на те, що він перебував в зоні бойових дій, виконуючи свій конституційний обов`язок, в дома залишилася його дружина із неповнолітньою дитиною, яка не працює, знаходиться в статусі опікуна по догляду за непрацездатною особою, не мали достатніх доходів для проживання. Причиною звернення до суду стало негативне відношення роботодавця ТОВ «Будова-захід» про ігнорування його звернення про виплату заборгованості із заробітної плати, яка за ним зберігалася для забезпечення проживання його та сім`ї. Інших доходів він та його сім`я не отримували, що ставило його в скрутне становище. Від звільнення із Збройних сил він не працює, відсутні кошти для нормального проживання, потребується докових зусиль для організації свого життя. Невиплатою протягом тривалого часу належних йому коштів порушують його права та охоронювані законом інтереси, постійно притаманне відчуття приниження, безпорадності щодо відсутності захисту з боку як держави, так і суспільства від неправомірних дій роботодавця відповідача по справі із невиплати заробітної плати.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд враховує вимоги статті 237-1 Кодексу законів про працю України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходить з обґрунтувань позивачем характеру, обсягу заподіяних йому моральних збитків, глибини його душевних страждань.

Зважаючи на вищенаведені позивачем обґрунтування, суд приходить до висновку, що неправомірними діями ТОВ «Будова Захід» - безпідставна невиплата належної ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати, що є основним джерелом існування і має забезпечувати рівень життя, не нижчий прожиткового мінімуму, чого в даному випадку позивач по справі позбавлений з незалежних від нього причин, йому нанесено моральну шкоду, розмір якої оцінюється судом в 4000 грн., і яка підлягає до стягнення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші заявлені позовні вимоги стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку судом не вирішується і не надається правова оцінка, оскільки згідно заяви від 12.01.2016р. позивачем вказана вимога не підтримується через неподання відповідачем витребуваних документів для здійснення розрахунку.

Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету пропорційно сумі задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 47, 115, 116, 237-1 КЗпП України ст.ст. 60, 88, 212, 218, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1.Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова Захід» про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі та моральної шкоди задовольнити частково.
2.Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова Захід» (вул. Привокзальна,1, с. Смільне, Бродівський район Львівської області, код 34938625) на користь ОСОБА_1 (с. Домаморич, Тернопільський район) заборгованість по невиплаченій заробітній платі у виді середньомісячного заробітку в сумі 4872 грн.; 4000 грн. моральної шкоди.
3.Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова Захід» (вул. Привокзальна,1, с. Смільне, Бродівський район Львівської області, код 34938625) в користь Державного бюджету 243,60 грн. судового збору.
4.В частині позовних вимог щодо стягнення 11000 грн. моральної шкоди в задоволенні відмовити.
5.Рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць підлягає до негайного виконання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Головуючий суддяЮ. І. Дзюбановський