Справа № 739/1930/15-ц
Номер провадження 2/739/31/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Іващенка А.І.

при секретарі - Худорба Р.Г.

за участю:

позивача - ОСОБА_1 представника позивача-Костюченка В.К.

відповідача ОСОБА_2

представника-відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обовязків у розмірі 14 419 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01.07.2015 року відповідачка працювала продавцем в орендованому ним магазині за адресою м. Новгороді-Сіверському вул. Петровського 37 Чернігівської області на підставі строкового трудового договору від 01.07.2015 року . Також 01.07.2015 року з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Проведеним 30.08.2015 року переобліком підзвітних відповідачці товарно-матеріальних цінностей було виявлено нестачу у розмірі 14419 грн. Причини нестачі відповідачка пояснювала тим, що брала кошти для власних потреб та зобовязалась повернути ці кошти до 01.01.2016 року видавши про це відповідну розписку. На думку позивача ці кошти мають бути стягнуті на підставі рішення суду тому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в сумі 14419 гривень завданої під час виконання трудових обовязків.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, пояснивши, що відповідачка перебувала з ним у трудових відносинах і вона підписала договір про повну матеріальне відповідальність. Доступ до матеріальних цінностей та ключі були тільки в неї. За результатами проведеної 30.08. 2015 року інвентаризації товарно-матеріальних цінностей було виявлено нестачу у розмірі 14419 грн. Результати інвентаризації були оформлені актом, який підписала відповідачка та надала розписку що повинна віддати борг в розмірі 16000 тисяч гривень. На поставлені судом питання пояснив, що відповідачка працювала одна без вихідних, договір про укладення трудового договору між ним як ФОП та працівником ніде не реєструвався, оскільки вона приймалась як стажор-продавець, обовязки продавця виконувала неналежним чином, були скарги від покупців, доступу до магазину, окрім відповідачки більше ні в кого не було. Конкретно яких матеріальних цінностей була недостача не встановлювалось. На даний час магазин не арендує в звязку з його неліквідністю.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити, пояснивши, що влітку 2015 року позивач ОСОБА_1 запропонував їй підзаробити в орендованому ним магазині , оскільки на той час у них були добрі відносини, позивач до неї залицявся та мав відносно неї якісь наміри, а так як це була перша запропонована їй робота вона погодилась. При цьому позивач запропонував їй підписати договір про повну матеріальну відповідальність з метою збереження матеріальних цінностей. Робочий тиждень був пятиденний із двома вихідними в суботу та неділю, у вихідні її підміняли інколи сам ОСОБА_1 або його мама. Заробітну плату від позивача вона не отримувала. Після того як вона стала зустрічатись з іншим молодим чоловіком відносини в неї з позивачем ОСОБА_1 зіпсувались. Коли вона повідомила позивача, про намір звільнитися, 30.08.2015 року мама позивача в її присутності провела інвентаризацію під час якої була виявлена недостача з якою вона не була згодна . Після чого ОСОБА_5 почав чинити на її психологічний тиск та погрожував зверненням до правоохоронних органів, через що вона вимушена була поставити підпис під актом, що є недостача та надати розписку. Також заявила, що жодних порушень трудової дисципліни вона не допускала, звідки в магазині виникла недостача вона пояснити не може. Окрім неї, в магазині працювала на вихідні мама позивача та іноді він сам її інколи підміняв коли їй потрібно було відлучитись. Будь яких претензій під час її роботи до неї з сторони позивача не було.

Представник відповідачки у судовому засіданні висловився проти задоволення позову та пояснив, що офіційно відповідачка не перебувала у трудових відносинах з позивачем, трудовий договір ніде не реєструвався, офіційного наказу про прийом на роботу між ФОП та продавцем немає, більш того, позивачку було взято стажером з іспитовим строком на два місяці, офіційного підтвердження, що відповідачка отримувала заробітню плату немає, доказів того, що відповідачка не забезпечувала збереження ввірених їй матеріальних цінностей , допускала порушення трудових обовязків, що спричинили розтрату матеріальних цінностей позивачем не надано. Результати інвентаризації, проведеної матірю позивача ОСОБА_6, не оформлені належним чином і з них не можна зрозуміти нестачу яких товарно-матеріальних цінностей, що належали позивачу було виявлено та даний акт не можна вважати належним доказом як і саму розписку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала показання, що відповідачка ОСОБА_2 працювала продавцем в позивача ОСОБА_1 В літку 2015 року, іноді позивач та відповідачка разом з нею відпочивали біля ОСОБА_8. Коли ОСОБА_2 не працювала її в цей час заміщала мама позивача. Бачила, що магазин інколи закривав і позивач. В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала показання, що вона проживає поруч з магазином. Відповідачка ОСОБА_2 працювала влітку 2015 року в магазині продавцем. Памятає що коли купувала продукти у вихідні дні у липні та серпні місяці минулого року то ОСОБА_2 в ці дні не прапцювала, її підміняли або сам ОСОБА_1 або його мама. В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надав показання, що в влітку 2015 року він допомогав власнику магазина вантажити холодильник у вихідний день. В цей час там працювала ОСОБА_2

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав показання, що заходив в магазин в літку 2015 року та достовірно вказати хто працював у вихідні дні не може, але начебто відповідачка ОСОБА_2

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала показання, що син є приватним підприємцем, вона допомагає по веденню бухгалтерії та обліку матеріальних цінностей. Відповідачку було взято на роботу та десь всередині серпня 2015 року вона помітила відсутність значної частини товарів, про те ревізію вона провела 30.08.2015 року коли закінчився іспитовий термін. Відповідачка погодилась із недостачею товарів. На поставлені судом питання пояснила, що в магазині існувала практика реалізації товарів під запис де борг засувався у відповідний журнал. Ключі були тільки в одному екземплярі, та ні вона ні її син відповідачку не підміняли.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно частини першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено, що згідно трудового договору від 01.07.2015 року між ПП ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідачка була прийнята на роботу в магазин на посаду стажера-продавця з іспитовим строком два місяця, з умовами роботи 8-ми часовий робочий день та посадовим окладом 1200 гривень з іспитовим строком на 2 місяці (а.с. 3).

Також з відповідачкою 01.07.2015 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність дія якого розповсюджувалась на весь час її роботи. 04.07.2015 року Актом прийому передачі в особі директора ОСОБА_1 та продавця ОСОБА_2 відповідно до договору від 01.07.2015 року роботодавець передав а продавець прийняв товар на суму 15890 гривень.(а.с.20) З Акту ревізії магазину від 30.08.2015 року по вул..Петровського 67 м.Новгород-Сіверський вбачається, що недостача товару становить 14419 гривень. (а.с.5) Згідно наданої розписки вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 зобовязалась віддати суму 16000-00 частинами до 01.01.2016 року.

Частинами першою та другою статті 130 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) (в редакції на час проведення інвентаризації) передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Статтею 138 КЗпП України передбачено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29 грудня 1992 року (далі постанова Пленуму) суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Як зясовано відповідачка на підставі трудового договору прийнята на роботу на посаду стажера-продавця та між нею і позивачем, був укладений договір про повну матеріальну відповідальність від 01.07.2015 року. Позивачем на підтвердження розміру шкоди, заподіяної відповідачкою, надано Акт ревізії магазину в якому відображено недостачу товарів на суму 14419 гривень . Суд вважає, що позивачем не надано суду жодних доказів того, що відповідачка ознайомлена з своїми посадовими обовязками, якими неправомірними діями її заподіяно позивачу, в чому полягала її вина, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду, чи були створені умови, які забезпечували б схоронність товарів та обмежений доступ до них. За правилами ст..132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Основною підставою для відшкодування шкоди заподіяної працівником є наявність його винних дій внаслідок яких наступила шкода.

Щодо наданого позивачем ОСОБА_11 ревізії магазину від 30.08.2015 року по вул..Петровського 67 м.Новгород-Сіверський , суд зазначає наступне:

- Порядок проведення інвентаризації активів і зобовязань та оформлення її результатів регулюється Положенням про інвентаризацію активів та зобовязань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року №879 (далі Положення), яке застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних субєктів господарської діяльності (далі підприємства). Відповідно до п.7. цього положення п Проведення інвентаризації є обовязковим: - у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства. Відповідно до пункту 1 розділу 4 Положення висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобовязань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства. У протоколі наводяться: причини нестач, втрат, лишків, а також пропозиції щодо заліку внаслідок пересортиці, списання нестач в межах норм природного убутку, а також понаднормових нестач і втрат від псування цінностей із зазначенням причин та вжитих заходів щодо запобігання таким втратам і нестачам. Підприємства можуть додавати до протоколів іншу інформацію, що є суттєвою для прийняття рішень щодо визнання і оцінки активів і зобовязань та розкриття відповідної інформації у фінансовій звітності. Як зясовано у судовому засіданні, ревізію магазину проводила мама позивача, підпис стоїть позивача, до інвентаризації магазину незалежний оцінювач не залучався , протокол за результатами проведеної інвентаризації (ревізії ) не складався, хоча саме протокол є документом, в якому мають бути зафіксовані результати проведеної інвентаризації, тому досліджений в судовому засіданні Акт від 30.08.2015 року на думку суду не може слугувати належним доказом нестачі товарів. Також, позивачем не надано доказів саме яких матеріальних цінностей виникла недостача або їх розтрата чи незбереження. Даючи юридичну оцінку розписки від 30.08.2015 року, наданої відповідачкою ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_12 суд зазначає, що не можна встановити, що зазначена сума в 16000-00 відповідачка спричинила під час виконання трудових відносин, в той же час як позивач просить стягнути 14419 гривень, тому розписка не може слугувати належним доказом щодо спричинення матеріальної шкоди.

За вищевикладених обставин суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів нестачі товарів, що йому належали, реалізацію яких здійснювала в магазині відповідачка по вул..Петровського 67 м.Новгород-Сіверський, хоча саме на позивача покладаються обовязки доведення вказаних обставин, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в звязку з їх недоведеністю.

Так-як в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі то судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 130,132, 135-2, 138 Кодексу законів про працю України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Головуючий: А.І.Іващенко

Повний текст рішення складено 05 лютого 2016 року.