Справа № 308/3824/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі директора ПП ПАСС Хаус на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_1 й ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за борговим зобовязанням, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за борговим зобовязанням.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2016 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим без належного встановлення всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

У ході апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 підтримала, вимоги скарги і просила задоволити таку з підстав наведених у скарзі.

Представник ОСОБА_2 в особі ОСОБА_4 підтримав апеляційну скарги, і просив задоволити вимоги такої.

Представник ОСОБА_3 в особі адвоката ОСОБА_5 заперечив, вимоги скарги з тих підстав, що ОСОБА_1 не належить право вимоги, та не доведено, що передавала відповідачу матеріальні цінності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати скаргу за відсутності не зявившихся осіб.

Протягом судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що обставини справи, які мають значення для ухвалення рішення, і щодо яких у сторін виник спір не знайшли свого правового підтвердження матеріалами справи та наданими доказами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних мотивів.

ОСОБА_2 переглядаєме рішення суду не оскаржував, а тому в цій частині, апеляційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції неправильно та не в повному обсязі досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Не взято до уваги обставини, що визнані сторонами. Не визначено правовідносини, які випливають із встановлених обставин, і в звязку із цим не застосовано належну правову норму.

Проте доводи апеляційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи, та у звязку із цим не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні доводи.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

А, ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Також у ч. 1 ст. 179 ЦПК України зазначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи, і підлягають встановленню при ухвалення судового рішення.

Виходячи з підстав диспозитивності цивільного судочинства, які зазначено в ч.ч. 1 і 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту позовної заяви, така подана ОСОБА_1, і являється директором ПП ПАСС Хаус, та просила стягнути з ОСОБА_3 кошти за борговим зобовязанням на її користь.

У ході апеляційного розгляду, апеляційним судом встановлено, що 05.08.2013 року між ТзОВ ТС Україна та ПП ПАСС Хаус був укладений договір купівлі-продажу за №05.08.2013 товару, визначеного Специфікацією № 1 і погодженою в Додатку №1 до даного Договору. Пунктом 2 Договору визначено загальну вартість (ціну) товару в сумі 115563,50 гривні. Передача товару покупцю, була здійснена продавцем двома партіями, а саме: 12.08.2013р. і 30.08.2013р., що стверджується підписаними сторонами видатковими накладними за № 05/1208 від 12.08.2013р. та № 02/3008 від 30.08.2013р., а.с. 6.

Дану обставину ствердила і ОСОБА_1, та представник ОСОБА_2 в особі ОСОБА_4.

Окрім підтвердження зазначеного, ОСОБА_1 також пояснила, що ОСОБА_3 працював у ПП ПАСС Хаус на посаді інженера-технолога, згідно наказу № 1/12-к від 01.12.2011 року. На підставі довіреності від ПП ПАСС Хаус, ОСОБА_3 отримав від ТзОВ ТС Україна для ПП ПАСС Хаус на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2013 року за №05.08.2013, товарно-матеріальні цінності на загальну суму 115563,50 гривні. Такі ж обставини, позивачкою викладено і в апеляційній скарзі.

Наведене вказує на те, що спірні правовідносини стосовно суми 115563,50 гривні, виникли між юридичною особою та її працівником у звязку з виконанням між юридичними особами договору купівлі-продажу товару від 05.08.2013 року за № 05.08.2013 на загальну суму 115563,50 гривні.

Як убачається зі ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно виписки від 25.04.2013 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 17.09.2010 р. здійснено запис про проведення державної реєстрації: Приватного Підприємства ПАСС Хаус, керівником якого є ОСОБА_1, а.с. 69.

А звідси, правом матеріально-правової вимоги до ОСОБА_3 наділена юридична особа ПП ПАСС Хаус, а не фізична особа, якою виступає ОСОБА_1.

Таким чином, ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не належить право вимоги до ОСОБА_3, так-як останнім не порушено її особисті права чи інтереси.

Не можна визнати у спірних правовідносинах належним доказом Гарантійний лист від 07.05.2014р., оскільки, такий стосується ПП ПАСС Хаус, яке позовних вимог до ОСОБА_3 не заявляло, а.с. 5.

Позивачка ОСОБА_1 посилалась у своїх вимогах на той факт, що ОСОБА_3 визнав борг на суму 115563,50 гривні, а тому, дана обставина не підлягає доказуванню.

Так, ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як уже вище було зазначено, ОСОБА_3 визнає, обставини, які стосуються ПП ПАСС Хаус. Тоді як, вимоги ОСОБА_1 до нього у ході судового розгляду, заперечував повністю. Оскільки вимоги позивачки в розглядаємій справі, відповідач заперечує, а тому, посилання позивачки на приписи ч. 1 ст. 61 ЦПК України за наведених обставин є безпідставним.

Слід також зазначити, що в матеріалах справи міститься квитанція за № НОМЕР_1 від 23.04.2015 року зі змісту якої вбачається, що платником ПП ПАСС Хаус через ОСОБА_3 сплачено отримувачу ТзОВ ТС Україна суму 67200,00 гривень, а.с. 14. Дана квитанція свідчить про те, що ОСОБА_3 за ПП ПАСС Хаус сплатив ТзОВ ТС Україна частину боргу із суми 115563,50 гривні.

Оскільки із встановлених апеляційним судом обставин випливають правовідносини, які повязані з вимогою суми 115563,50 гривні, що виникли між юридичною особою та її працівником у звязку з виконанням між юридичними особами договору купівлі-продажу товару від 05.08.2013 року за № 05.08.2013 на загальну суму 115563,50 гривні. То за цих обставин, вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 є безпідставними.

Зважуючи на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі директора ПП ПАСС Хаус, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________