У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 23 квітня 2014 року у справі за поданням державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Рівненській області про надання дозволу на примусове проникнення до будинковолодіння,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Рівненській області звернувся в суд із поданням про надання дозволу на примусове проникнення до будинковолодіння боржника ОСОБА_1, що знаходиться на вул. Заньковецької, 11а, у м. Рівному.

Ухвалою Рівненського міського суду від 23 квітня 2014 року подання державного виконавця задоволено.

В поданій на це судове рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що про виклики до державного виконавця з приводу опису її майна, яке знаходиться на вул. Заньковецької, 11а, у м. Рівному, вона не знала та цих викликів не отримувала.

З 2004 року зареєстрована у м. Києві на АДРЕСА_1, що підтверджується її паспортом, і про що було відомо виконавчій службі.

Повідомлення про проведення 13 березня 2014 року виконавчих дій з опису її майна у м. Рівному державним виконавцем було їй відправлено 11 березня 2014 року, що свідчить про неможливість завчасного нею його отримання. Крім того, у матеріалах справи відсутні дані, які б узагалі підтверджували факт отримання нею такого повідомлення.

Покликаючись на ці обставини, ОСОБА_1 ухвалу місцевого суду вважала незаконною та необґрунтованою і просила апеляційний суд її скасувати та постановити у справі нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до її житла.

В запереченні на апеляційну скаргу заявник рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що надані суду докази свідчать про проведення відділом ДВС можливих виконавчих дій і заходів з примусового виконання судового рішення, проте боржник ухиляється від виконання своїх зобов'язань, а тому з метою виконання рішення суду є необхідність у примусовому проникненні до житлового приміщення боржника.

Колегія суддів з таким висновком місцевого суду погоджується.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Статтями 17 і 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. За Законом виконанню державною виконавчою службою підлягають, зокрема, виконавчі листи, які видаються судами. Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 17 згаданого Закону.

Пунктами 10 і 15 ч. 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державному виконавцю надано право звертатися до суду із поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Згідно з приписами ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або особи, в якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Судом установлено, що 10 лютого 2012 року Соломянським районним судом на підставі судового рішення від 2 грудня 2011 року, яке набрало законної сили 13 грудня 2011 року, був виданий виконавчий лист № 2-2104/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь ПАТ „Сведбанк заборгованості за кредитним договором у розмірі 420 922, 7 доларів США, що еквівалентно 3 363 130, 28 грн. та 626 991, 09 грн., та про стягнення 1 700 судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а. с. 3).

У звязку з цим 11 березня 2014 року боржнику ОСОБА_1 на її адресу у м. Рівному, вул. Заньковецької, 11-а, державним виконавцем було надіслано повідомлення про те, що у Відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Рівненській області на примусовому виконанні перебуває ВП № 40788580 щодо виконання виконавчого листа № 2-2104/11 про солідарне стягнення з неї, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ „Сведбанк заборгованості за кредитним договором у розмірі 420 922, 7 доларів США, що еквівалентно 3 363 130, 28 грн. та 626 991, 09 грн., та про стягнення 1 700 судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Одночасно боржнику було надіслано повідомлення про те, що виконавчі дії з опису його майна будуть проводитися державним виконавцем 13 березня 2014 року о 17 год. 00 хв. (а. с. 5).

З акту державного виконавця від 13 березня 2014 року вбачається, що у цей час ОСОБА_1 за адресою м. Рівне, вул. Заньковецької, 11 а, була відсутня (а. с. 6).

У матеріалах справи доказів про виконання ОСОБА_1 чи іншими солідарними боржниками зобовязань, визначених рішенням Соломянського районного суду від 2 грудня 2011 року, на підставі якого судом 10 лютого 2012 року був виданий виконавчий лист № 2-2104/11, немає.

Тому зважаючи на викладені вище обставини справи та вимоги закону, колегія суддів вважає, що місцевий суд, задовольняючи подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, правильно встановив характер правовідносин сторін та застосував положення ст. 376 ЦПК України, а тому у зв'язку із знаходженням на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Рівненській області виконавчого провадження ВП № 40788580 з виконання виконавчого листа № 2-2104/11 та невиконанням боржником у добровільному порядку рішення суду, врахувавши відсутність у боржника іншого майна, достатнього для задоволення вимог стягувача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника для здійснення виконавчих дій за виконавчим документом.

У звязку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно зясувавши всі дійсні обставини та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки доводи поданої апеляційної скарги обґрунтованості зроблених місцевим судом висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 311-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 23 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: