АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/9872/14-ц Головуючий у першій інстанції
Провадження № 22-ц/774/936/К/16 суддя Шестакова З.С.
Категорія № 54 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря: Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Південна Зоря», третя особа Нікопольська районна рада Дніпропетровської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5,

представник відповідача Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» - Швидка Інна Михайлівна,

представник третьої особи Нікопольської районної ради Дніпропетровської області - Лалов Сергій Вікторович, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» (надалі - КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря») про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі, в якому зазначив, що працював на підприємстві відповідача на посаді завідуючого агропромисловим відділом.

Наказом № 65 від 01.12.2014 року його було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням чисельності штатів, яке він вважає незаконним оскільки він має переважне право на залишенні на роботі, як працівник з більш високою кваліфікацією та інвалід армії. Крім того, на час його попередження про звільнення та самого звільнення на підприємстві існувала вакансія на посаду завідувача відділом суспільно-політичного життя, яку за своїми професійними якостями він міг зайняти, однак роботодавець не надав йому можливості переведення на вільну посаду.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд: скасувати наказ № 65 від 01.12.2014 року про звільнення ОСОБА_2 та поновити його на посаді завідуючого агропромисловим відділом в КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дня звільнення та стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

Ухвалою суду від 21 вересня 2015 року до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Нікопольську районну раду Дніпропетровської області.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, висновок суду щодо відсутності вільних посад на момент звільнення позивача є хибним, адже існувала вакансія директора і роботодавець був зобов'язаний повідомити його про наявність цієї посади. Чинним законодавством України передбачено обов'язок роботодавця запропонувати вільну посаду, і не має значення чи ця робота надається за конкурсом чи за призначенням, головне щоб працівник був повідомлений про наявність цієї посади. Суд не перевірив чи були економічні обґрунтування для скорочення штату та не з'ясував чи дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці. Не було судом враховано й того, що він є інвалідом армії та має переважне право на залишення на роботі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» та представник третьої особи Нікопольської районної ради Дніпропетровської області, кожен окремо, зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» - Швидку І.М. та представника третьої особи Нікопольської районної ради Дніпропетровської області - Лалова С.В., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 01 вересня 1993 року по 01 грудня 2014 року перебував у трудових відносинах з КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря», а саме: з 01 вересня 1993 року працював на посаді завідуючого відділом суспільно-політичного життя в редакції газети «Південна Зоря», правонаступником якої є КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря»; з 01 жовтня 1999 року - виконуючим обов'язки відповідального секретаря заступника редактора газети; з 05 травня 2000 року - заступником редактора, відповідальним секретарем редакції газети; з 09 квітня 2004 року - завідуючим агропромисловим відділом КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» (а.с.6,7).

З метою підвищення ефективності використання майна спільної власності територіальних громад Нікопольського району, враховуючи пропозиції та рекомендації постійних комісій, Нікопольською районною радою Дніпропетровської області, яка є засновником КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря», 27 серпня 2014 року було прийнято рішення № 391-30/VI «Про затвердження структури та штатного розпису КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря», відповідно до якого була скорочена посада завідуючого агропромисловим відділом (а.с.44).

Наказом КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» № 50 від 28 серпня 2014 року завідуючий агропромисловим відділом ОСОБА_2 був попереджений про наступне вивільнення в строк, передбачений частиною 1 статті 49-2 КЗпП України не пізніше ніж за два місяці, а саме 01 вересня 2014 року (а.с.45).

Наказом КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» № 65 від 01 грудня 2014 року ОСОБА_2 звільнений з посади завідуючого агропромисловим відділом на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення чисельності) з 01 грудня 2014 року (а.с.46).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції врахував скорочення штату працівників на КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» та виходив з відсутності порушень процедури звільнення з роботи ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається із наведеної норми закону, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Виходячи із наведених вимог закону, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженого органу підприємства. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у ч. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Із штатних розписів КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» станом на 27 березня 2013 року (а.с.78,79) та 27 серпня 2014 року (а.с.44), вбачається, що з 27 серпня 2014 року у КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» дійсно була скорочена одна штатна одиниця завідуючого агропромисловим відділом, а тому колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції щодо проведення підприємством скорочення чисельності штату працівників.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не перевірив наявності економічного обґрунтування проведення такого скорочення колегією суддів відхиляються, адже, як зазначено вище, суд має перевірити чи дійсно відбулося скорочення чисельності або штату працівників та не вправі обговорювати питання про доцільність таких дій роботодавця.

Згідно правової позиції, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 червня 2012 року №6-65цс12, при зміні внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи, звільнення згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України проводиться лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами, при умові дотримання власником вимог ч.2 ст.40, ст.ст.42,43,49-2 КЗпП України.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП в першу чергу пропонується робота: відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає, - інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або нижчим рівнем оплати праці).

Як вбачається з матеріалів справи, одночасно з попередженням про наступне вивільнення ОСОБА_2 не пропонувалась інша робота на тому ж підприємстві, оскільки вакантні, які можна було б запропонувати позивачеві, посади були відсутні.

Суд першої інстанції вірно відхилив доводи позивача щодо наявності вакантної посади завідуючого відділом суспільно-політичного життя, адже ця посада не була вакантною на день звільнення ОСОБА_2, оскільки зберігається за ОСОБА_6, яка згідно з розпорядженням голови районної ради з 03 січня 2013 року була призначена виконуючим обов'язки директора КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» на період вакантності посади директора підприємства, з виплатою різниці між її фактичним окладом (завідувача відділом) та посадовим окладом директора підприємства (а.с.74).

Інших вакантних посад, які б відповідали раніше займаній посаді позивача (завідуючий відділом), або передбачали виконання роботи більш низької кваліфікації або нижчим рівнем оплати праці, на КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» не було.

З огляду на це, будь яка перевага позивача, передбачена статтею 42 КЗпП не могла бути реалізована, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються, я к безпідставні.

Посилання позивача на наявність вакантної посади директора КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря», як на підставу для скасування оспорюваного наказу, колегією суддів відхиляються, оскільки, відповідно до п. 2.1., п. 6.2. Статуту КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» засновником КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» є Нікопольська районна рада, яка призначає на посаду директора КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» (а.с.34-42), і роботодавець не був зобов'язаний пропонувати йому цю посаду.

Крім того, ОСОБА_2 звертався до Нікопольської районної ради з заявою про призначення його на посаду директора КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря», однак рішенням № 498-38/VI позачерговою тридцять восьмою сесією Нікопольської районної ради від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у призначенні на посаду директора КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» (а.с.169).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» двічі (08 та 18 вересня 2014 року - а.с. 192, 193) зверталося до Нікопольської районної профспілки працівників Агропромислового комплексу, членом якого являється ОСОБА_2, за наданням згоди на звільнення ОСОБА_2 у зв'язку з скороченням штатів, однак профспілкою було прийнято рішення не надавати відповідь на дане звернення (а.с. 195-196), а тому вважається виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору з завідуючим агропромисловим відділом КП «Телерадіокомпанія «Південна Зоря» ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, суд першої інстанції, на виконання вимог частини 9 статті 43 КЗпП України, запитав згоду Нікопольської районної профспілки працівників Агропромислового комплексу на звільнення ОСОБА_2 з роботи за скороченням штату.

12 лютого 2016 року відбулося засідання президії Нікопольської районної профспілки працівників Агропромислового комплексу, на якому був присутній ОСОБА_2, де була надана згода на звільнення позивача з роботи завідуючого агропромислового відділу за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.197-199).

Установивши наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_2 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги в цій частині.

Також суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: