Справа № 336/8056/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді: Наумова О.О.,

при секретарі: Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання положень договору кредиту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 04.11.2015 року звернулась до суду із позовом про визнання пункту 6.2 договору кредиту №338-01108-К від 22.08.2008 року недійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому був перейменований в ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений договір кредиту №338-01108-К згідно якого відповідач надав позивачу споживчий кредит у сумі 50000,00 доларів США строком до 21.08.2023 року, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користуванням кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором.

До договору кредиту було включено п.6.2, який містить третейське застереження.

Вважає, що положення п.6.2 до кредитного договору не відповідають вимогам закону та підлягають визнанню судом недійсними, так як передумовою укладення будь-якої третейської угоди та однією з підстав звернення до третейського суду відповідно до ст.2 ч.1 Закону України «Про третейські суди» є наявність спору, який вже існував на час укладення такої угоди.

Разом з тим, між сторонами не існувало ніякого спору на час, коли вони уклали угоду про передачу спору на вирішення третейського суду у формі третейського застереження при укладенні договору кредиту.

Відповідно до ст.203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вважає, що умова договору, викладена в п.6.2 кредитного договору щодо третейського розгляду спорів, суперечить положенням ст.2 ч.1 Закону України «Про третейські суди», а відтак п.6.2 договору підлягає визнанню судом недійсним.

Крім того, згідно Положення «Про постійно діючий Третейський суд при асоціації українських банків» Асоціація українських банків є засновником Третейського суду. До складу Ради Асоціації згідно її Статуту входять посадові особи ПАТ «Укрсоцбанк». Вважає, що Третейський суд при Асоціації українських банків є фактично структурним підрозділом Асоціації, діяльність якої відповідно до статутних документів спрямована на захист прав банків.

Також вважає, що укладений договір кредиту є договором приєднання в розумінні ст.634 ч.1 ЦК України, так як він є типовим договором відповідача про надання споживчих кредитів, а позивач, як друга сторона за договором, не могла запропонувати свої умови договору.

Таким чином, при укладанні договору кредиту відповідач фактично зобов'язав позивача додатково укласти інший правочин, а саме третейську угоду, якою встановив обов'язок позивача погодитись розглядати спори між сторонами договору у визначеному відповідачем ОСОБА_2 суді при Асоціації українських банків.

Відповідно до ст.11 ч.5 п.2 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови є, на її думку, несправедливими, а положення договору, до якого включено несправедливі умови, мають бути визнані недійсними, як передбачає ст.18 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів».

Просить визнати п.6.2 договору кредиту недійсним та витрати щодо сплати судового збору віднести на рахунок відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовільнити, в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача з позовом не згодна, надала заперечення. Вважає, що підстав для визнання третейського застереження недійсним немає. Просить в задоволенні позову відмовити.

Крім того, як зазначив представник відповідача, враховуючи принцип свободи договору, позивач самостійно вирішила згодитися з умовами, підписаного нею кредитного договору. В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що 22.08.2008 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який в подальшому був перейменований в ПАТ «УКРСОЦБАНК», був укладений договір кредиту № 338-01108-К, відповідно до якого відповідач надає позивачу споживчий кредит у сумі 50000,00 доларів США строком до 21.08.2023 року (а.с.8-14).

Відповідно до п.6.1 договору кредиту всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв'язку з укладанням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м.Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або ОСОБА_3 у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Умови договору кредиту при його укладанні ніяким чином не обговорювались. Їй був наданий договір, до якого не можна було вносити зміни.

Ст.627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ст.215ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно ст. 17 ч.1 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 ст.12 цього Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Згідно ст.12 ч.4 Закону України «Про третейські суди» третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз.5 ч.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі №6-75 цс11.

У п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Судом встановлено, що 22.08.2008 року сторони уклали кредитний договір, в якому міститься третейське застереження щодо розгляду спорів третейським судом.

Позивач була ознайомлена з умовами договору і підписала його. Жодних доказів того, що позивачка зверталась до відповідача з пропозицією про внесення змін до умов договору або щодо роз'яснення конкретних положень договору, представником позивача не надано.

Таким чином, доводи представника позивача щодо несправедливості умов кредитного договору в частині третейського застереженняє необґрунтованими.

Посилання представника позивача на відсутність спору, як обов'язкової передумови укладення третейської угоди, суд вважає безпідставними, так як суть третейського застереження полягає у можливості вирішення третейським судом спору, який може виникнути між сторонами договору в майбутньому.

Не заслуговують на увагу і доводи представника позивача щодо порушення прав позивача у випадку розгляду справи третейським судом, оскільки угода про передачу справи на розгляд третейського суду є одним із способів реалізації права на захист своїх прав, гарантованих Конституцією України.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним п.6.2 кредитного договору, а тому в задоволенні позову відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 17 Закону України «Про третейські суди», ст.ст.627-629 ЦК України, ст.ст.15, 17 ч.1, 30, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСоцБанк» про визнання п.6.2 договору кредиту №338-01108-К від 22.08.2008 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Наумов