УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив стягнути з Фонду державного майна України на свою користь заборгованість із заробітної плати в сумі 809 грн 05 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 16 124 грн 16 коп.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він працював у відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод») з 22 травня 1996 року по 23 березня 2000 року.

Вказав, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2012 року з ВАТ «Содовий завод» на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 809 грн 05 коп., а рішенням цього ж суду від 06 жовтня 2015 року з ВАТ «Содовий завод» на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16 124 грн 16 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 500 грн.

Посилаючись на те, що постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2009 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, а оскільки товариство на 100 % було державним підприємством, позивач вважав, що відповідно до ст. 619 ЦК України за його дії має нести субсидіарну відповідальність Фонд державного майна України, у зв'язку із чим просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким стягнути на його користь з Фонду державного майна України заборгованість по заробітній платі у розмірі 809 грн 05 коп.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи (ч. 1 ст. 619 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Фонд державного майна України не несе додаткової відповідальності поряд із відповідальністю боржника ВАТ «Содовий завод» перед ОСОБА_4 на підставі ст. 619 ЦК України. ВАТ «Содовий завод» як акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

Ураховуючи, що між сторонами в справі не існувало будь-яких зобов'язань, вони не знаходились у трудових відносинах, не виникає обов'язок відповідача перед працівником щодо виплати сум, належних від підприємства.

Положення ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на які посилався ОСОБА_4, до спірних правовідносин не застосовуються.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

Т.О. Писана