Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

"26" січня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомир в складі:

головуючого судді Драч Ю.І.

при секретарі Козловець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомир справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Посилається на те, що «14» травня 2014 року він та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до п. 1 якого, Позикодавець при укладені цього договору передав у власність Позичальникові строком до тридцятого травня 2015 року, а Позичальник прийняв від нього у власність строком до тридцятого травня 2015 року грошові кошти в розмірі 80000,00 грн. (вісімдесят тисяч гривень 00 копійок). Таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів, що не менше за еквівалентом 6800,00 (шість вісімсот) доларів США за курсом НБУ станом на день повернення позики, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві до тридцятого травня 2015 року. Договір посвідчений за згодою дружини Позикодавця, ОСОБА_3, про що подано відповідну заяву до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу. Вказує, що він неодноразово звертався до відповідача про добровільну сплату боргу, згідно умов договору позики про повернення коштів, але до даного часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Зазначає, що станом на день звернення до суду борг за договором позики становить 156 944,00 грн.

Укладений договір позики грошових коштів між Позивачем та Відповідачем є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст..ст. 207, 1047 ЦК України.

Зазначає, що Відповідно до п. 7 Договору, сторони домовились, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання Позичальником зобовязання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) Позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, у порядку передбаченому ст.. 84 ЗУ «Про нотаріат».

19.05.2015 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі ст.. 84 ЗУ «Про нотаріат» передає заяву ОСОБА_1 (що підтверджується квитанцією з поштового відділення) про те станом на день складання відповідної заяви борг ОСОБА_2 становить 6800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день складання заяви становить 150416,00 грн.

Просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 156 944,00 грн., інфляційні збитки за несвоєчасне повернення позики в сумі 1363,30 грн., штраф за несвоєчасне повернення позики в сумі 37666,56 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення позики в сумі 2063,92 грн., а також понесені судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

В судове засідання відповідач не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, час і дату розгляду справи в суді повідомленням, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволенню.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відносно цих вимог закону, судом встановлено, що «14» травня 2014 року він та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до п. 1 якого, Позикодавець при укладені цього договору передав у власність Позичальникові строком до тридцятого травня 2015 року, а Позичальник прийняв від нього у власність строком до тридцятого травня 2015 року грошові кошти в розмірі 80000,00 грн. (вісімдесят тисяч гривень 00 копійок). Таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів, що не менше за еквівалентом 6800,00 (шість вісімсот) доларів США за курсом НБУ станом на день повернення позики, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві до тридцятого травня 2015 року. Проте дане зобов'язання виконано не було. 19.05.2015 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі ст.. 84 ЗУ «Про нотаріат» передає заяву ОСОБА_1 (що підтверджується квитанцією з поштового відділення) про те станом на день складання відповідної заяви борг ОСОБА_2 становить 6800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день складання заяви становить 150416,00 грн.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору позики Відповідач отримав грошові кошти від Позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно цих вимог закону судом встановлено, що позовні вимоги позивача в частині повернення суми боргу в розмірі 156 944,00 грн. підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що Відповідно до п. 11 Договору, зміст цього договору, а також ст..ст.1046-1052 ЦК України сторонам за цим договором нотаріусом розяснено, за їх твердженням зміст договору та вказаних статтей їм зрозумілий.

Відповідно до ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Станом на 05.11.2015 р. сума штрафних санкцій (пеня) становить 37666,56 грн. (розрахунок додається)

Відповідо до приписів ст.. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Станом на 05.11.2015 р. сума інфляційних збитків становить 1363,30 грн.

Станом на 05.11.2015 року сума 3 % річних за несвоєчасне повернення грошових коштів становить 2063,92 грн.

Враховуючи вищевикладене загальна сума заборгованості Відповідача за договором позики становить 198 037,78 грн. (сто девяносто вісім тисяч тридцять сім гривень 78 копійок).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Підлягають до задоволення позовні вимоги позивача про стягнення на його користь інфляційних збитків за несвоєчасне повернення позики, сума штрафних санкцій (пеня) за несвоєчасне повернення позики та сума 3% річних за несвоєчасне повернення позики.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача борг в сумі 156 944,00 грн., інфляційні збитки за несвоєчасне повернення позики в сумі 1363,30 грн., штраф за несвоєчасне повернення позики в сумі 37666,56 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення позики в сумі 2063,92 грн. а також слід стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 1980,39 грн.

На підставі викладеного ст. ст. 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 ч.1 152, 208,209, 212-215, 218, 224-226, 228 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії ВМ №280118, виданий Богунським РВ УМВС України в Житомирській області 04.01.1997 року) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії ВМ №069346 виданий Житомирським РВ УМВС України в Житомирській області 18.01.1996 року) заборгованість в сумі 198 037,78 грн. (сто девяносто вісім тисяч тридцять сім гривень 78 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії ВМ №280118, виданий Богунським РВ УМВС України в Житомирській області 04.01.1997 року) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії ВМ №069346 виданий Житомирським РВ УМВС України в Житомирській області 18.01.1996 року) судові витрати в сумі 1980 (одну тисячу девятсот вісімдесят) грн. 39 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомир шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку

Суддя Ю. І. Драч