Справа № 158/1046/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Провадження № 22-ц/773/553/16 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

з участю: представника позивача Кравчука С.В.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни про поновлення строку позовної давності для захисту порушеного права, захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору застави та додаткових угод недійсними за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року в задоволенні первісного позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, про поновлення строку позовної давності для захисту порушеного права, захист прав споживачів та визнання кредитного договору, договору застави та додаткових угод недійсними задоволено частково.

Ухвалено поновити ОСОБА_2 строк позовної давності для звернення до суду, в частині позовної вимоги про визнання недійсними Додаткових угод № 3, № 4 від 21.06.2012 року та додатку № 2 до Додаткової угоди № 3 від 21.06.2012 року до Кредитного договору «Автопакет» № 22-Е/6-В від 14.02.2008 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2.

Визнати недійсними Додаткові угоди № 3, № 4 від 21.06.2012 року та додаток № 2 до Додаткової угоди № 3 від 21.06.2012 року до Кредитного договору «Автопакет» № 22-Е/6-В від 14.02.2008 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2.

В інші частині зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині відмови у задоволенні вимог по зустрічному позову про визнання недійсним кредитного договору «Автопакет» № 22-У/6-В, додаткових угод № 1, № 2 від 27.07.2010 року, договору застави майнових прав № 22-Т/6-В/МП від 21.06.2012 року та в частині поновлення строку позовної давності для звернення до суду по позовних вимогах про визнання недійсними додаткових угод № 3, № 4 від 21.06.2012 року та додатку до додаткової угоди № 3 від 21.ю06.2012 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання недійсними недійсним кредитного договору «Автопакет» № 22-У/6-В, додаткових угод № 1, № 2 від 27.07.2010 року, договору застави майнових прав № 22-Т/6-В/МП від 21.06.2012 року та поновити строк позовної давності.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити задоволенні зустрічних позовних вимог.

В даному судовому засіданні представник ПАТ КБ «Надра» Кравчук С.В. апеляційну скаргу банку підтримав, апеляційну скаргу представника відповідача заперечив, відповідач ОСОБА_7, представник відповідача ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу підтримали, апеляційну скаргу банку заперечили.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитною угодою.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 , ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра», який перейменовано у ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено договір «Автопакет» № 22-Т/6-В від 14.02.2008 року (надалі Договір «Автопакет»), за умовами якого позичальник ОСОБА_2, на умовах забезпеченості, платності, строковості та повернення грошових коштів, отримав кредит в сумі 19700, 00 доларів США на придбання автотранспорту зі сплатою 13,2% річних з кінцевим терміном погашення до 14.02.2015 року.

Пунктами 2.2.1, 2.2.3 договору «Автопакет» визначено суму мінімально необхідного платежу - 368,00 доларів США, яку позичальник має вносити щомісячно до 18 числа.

Пунктами 3.1.1, 3.1.2 договору «Автопакет» забезпечено виконання зобов'язань щодо погашення кредиту шляхом передачі у заставу автотранспорту, який належить заставодавцю, вартість якого за домовленістю сторін складає 124800,00 грн., що по офіційному курсу НБУ еквівалентно 24713, 00 доларів США.

Згідно заяви на видачу готівки № 649 від 14.02.2008 року ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в сумі 19700,00 доларів США, що у гривнях еквівалентно 99485,00 грн.

Факт укладення між сторонами договору «Автопакет» та отримання кредитних коштів у визначеному договором розмірі сторонами не оспорюється.

Пунктом 8.2 договору «Автопакет» визначено, що зміни та доповнення до цього договору вностяться шляхом укладення додаткових угод, які підписуються банком та позичальником.

Додатковою угодою № 1 від 27.07.2010 року до договору «Автопакет» за домовленістю сторін були внесені зміни, а саме змінено розмір щомісячної суми мінімального необхідного платежу на 363,33 долари США, а додатком № 1 до даної угоди встановлено графік погашення кредиту позичальником.

Додатковою угодою № 2 від 27.07.2010 року до договору «Автопакет» встановлено графік погашення кредиту позичальником.

Додатковою угодою № 3 від 21.06.2012 року до договору «Автопакет» позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надано грошові кошти в сумі 4994,84 грн. зі сплатою 15,00% річних з кінцевим терміном повернення - 14.02.2016 року.

Додатком до Додаткової угоди № 3від 21.06.2012 року до Договору «Автопакет» встановлено графік погашення кредиту позичальником, згідно якого у період з 20.07.2012 року по 20.05.2013 року щомісячний платіж з урахуванням відсотків складає 455 доларів США, а до 20.06.2013 року 403,30 доларів США.

Додатковою угодою № 4 від 21.06.2012 року до договору «Автопакет» позичальнику було прощено нараховану неустойку (штраф та пеню) у розмірі 141,49 доларів США.

Вищевказані правочини містять підписи сторін та печатку банку-кредитора.

Випискою по кредитному рахунку позичальника встановлено, що 29.01.2015 року відбулася остання сплата кредиту в сумі 437,91грн.

З розрахунку суми боргу вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_2 перед банком станом на 25.05.2015 року складає 10001,36 доларів США, що по курсу НБУ (1 долар США = 20,836853 грн.) еквівалентно 208396,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8863, 10 доларів США (184679,11 грн.), заборгованість по відсотках - 472,54 доларів США (9846,25 грн.), пеня за прострочення сплати кредиту - 665,72 доларів США (13871,51 грн.).

Даний розрахунок здійснений з урахуванням умов договору «Автопакет» та додаткових угод №1, №2, №3, №4 та додатку № 2 до додаткової угоди № 3.

Відповідно до ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як зазначено в п. 8.1 договору «Автопакет», цей договір укладений у відповідності до частини 2 статті 628 ЦК України, що є різновидом змішаного договору в якому містяться елементи двох різних договорів - кредитного та застави.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів, що передбачено частиною ст. 627 ЦК України.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. №15-рп/2011 (справа № 1-26/2011 справа про захист прав споживачів кредитних послуг), яким зазначається, що положення закону, які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 ч. 1, ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Крім того, споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина 1 статті 634 ЦК України).

Пунктом 14 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до пунктів 2, 4, 5, 11 ст. 11, ст. 18, 19, 21 Закону України від 12 травня 1991 р. «Про захист прав споживачів», визначені обов'язкові умови кредитних договорів, а саме: під час укладення договору про надання споживчого кредиту відповідач порушив вимоги частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив позивача в письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічні вимоги містить Постанова Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які розроблено відповідно до пункту 4 ст.7 Закону України « Про національний банк України», статей 47, 49, та 56 Закону України «Про банки та банкову діяльність», статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів, запобіганню завданню споживачам моральної та матеріальної шкоди через надання свідомо не достовірної інформації. Пунктами 1.1., 2.2.-2.5, 3.1-3.3 Правил визначено, що Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Підпунктом 3.1 пункту 3 банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Як вбачається з договору «Автопакет» та додаткових угод №1, №2 до нього, зазначені правочини відповідають вимогам вищенаведеного законодавства і його умови є зрозумілими та не містять оманливої для позичальника інформації.

Встановлено, що ОСОБА_8 сплачував кредитні платежі у відповідності до графіку та розміру щомісячних платежів, тобто усвідомлював вартість кредиту та його умови, і лише після значного збільшення курсу долара США відносно гривні у нього виникли проблеми із платоспроможністю.

В порушення умов договору та статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_8 належним чином умови кредитного договору не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.

Крім, того, доводи ОСОБА_2 про те, що він особисто не підписував додаткові угоди №3, №4 до договору «Автопакет» знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а саме підтверджується показами свідка ОСОБА_9, яка вказала, що вона є матір'ю позичальника і саме вона підписала додаткові угоди №3, №4 та додаток №2 до додаткової угоди №3, а також поясненнями самого представника позивача за первісним позовом ОСОБА_10, який визнав даний факт, тому зазначена обставина в силу ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню і відповідно є підставою для визнання даних правочинів недійсними, оскільки у п 8.2 договору «Автопакет» визначено, що зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення додаткових угод, які підписуються банком та позичальником.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що хоча кредитор і має право вимагати виконання зобов'язань по договору «Автопакет», однак роз'яснення суду про необхідність подання розрахунку заборгованості ОСОБА_2 без урахування додаткової угоди №3, №4 та додатку №2 до додаткової угоди №3 представником позивача за первісним позовом не були взяті до уваги і такого розрахунку суду надано не було, як і не було заявлено сторонами клопотань про призначення бухгалтерсько-економічної експертизи для визначення суми заборгованості з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, що позбавляє суд можливості встановити дійсну суму кредитної заборгованості та ухвалити об'єктивне рішення.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи і нормах матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «Надра» про те, що, визнаючи додаткові угоди недійсними, суд покликався на покази свідка ОСОБА_9, яка є матір»ю відповідача і особисто зацікавлена у результатах розгляду справи, суперечать нормам цивільно-процесуального законодавства. Крім того, обставини, які підтвердила свідок в судовому засіданні, про те, що додаткові угоди підписував не відповідач, а його мати ОСОБА_9, були визнані представником банку Ліпкевичем І.В., який брав участь в судовому засіданні

Твердження представника банку Кравчука С.В., що додаткові угоди не впливають на розмір заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені відповідними розрахунками. Із змісту додаткових угод, які були визнані недійсними, убачається, що ними встановлено нові умови погашення кредитної заборгованості і розрахунки, надані суду, зроблені з урахуванням цих умов.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про введення в оману ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що останній був обізнаний з умовами договору, погодився на такі умови, сплачував заборгованість за даним кредитним договором. Твердження представника відповідача ОСОБА_3 про те, що судом не вирішено вимоги про визнання договору застави недійсним, не відповідають дійсності, так як даний договір охоплюється додатковими угодами від 21.06.2012 року, які були визнані недійсними.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не впливають на правильність рішення суду, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни та апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: