ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон», про стягнення суми, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Надра» про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29 травня 2013 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (далі - ТОВ «Техноторг-Дон») було укладено договір № 1094140/КБ, відповідно до умов якого останнє отримало кредит двома траншами у загальному розмірі 40 000 000 грн зі сплатою 20 % річних за строковою заборгованістю та 23 % річних за простроченою заборгованістю, терміном до 29 травня 2015 року включно. Того ж дня на забезпечення належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. У зв'язку із неналежним виконанням ТОВ «Техноторг-Дон» взятих на себе зобов'язань станом на 23 березня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 42 436 917 грн 03 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 40 000 000 грн, заборгованості зі сплати процентів - 2 317 777 грн 77 коп., а також заборгованість за пенею та простроченими процентами - 72 730 грн 37 коп., 3 % річних від суми простроченого зобов'язання - 3 066 грн 67 коп. та сума прострочених зобов'язань за процентами з урахуванням індексу інфляції - 43 342 грн 22 коп. 20 лютого 2015 року позивач надіслав відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишена без задоволення. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 вищевказану заборгованість за кредитним договором.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що 01 червня 2014 року між банком та ТОВ «Техноторг-Дон» було укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору, згідно з умовами якої змінено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, а саме: за строковою заборгованістю - 22 % річних, за простроченою заборгованістю - 25 % річних. Також 14 січня 2015 року між банком та ТОВ «Техноторг-Дон» було укладено додаткову угоду № 7 до кредитного договору, згідно з умовами якої змінено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, а саме: за строковою заборгованістю - 25 % річних, за простроченою заборгованістю - 28 % річних. Посилаючись на те, що вказані угоди укладенні без його згоди, та внаслідок їх укладення збільшився обсяг його відповідальності як поручителя, просив визнати поруку припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано припиненою поруку за договором поруки, укладеним 29 травня 2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 січня 2016 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. На виконання зобов'язання ТОВ «Техноторг-Дон» з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2013 року № 1094140/КБ, яка станом на 23 березня 2015 року становить 42 436 917 грн 03 коп., з якої: 40 000 000 грн - заборгованість за кредитом, 2 317 777 грн 77 коп. - заборгованість за процентами, 72 730 грн 37 коп. - пеня за прострочення сплати за процентами, 3 066 грн 67 коп. - 3 % річних від простроченого зобов'язання та 43 342 грн 22 коп. - заборгованість за процентами з урахуванням індексу інфляції. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 29 травня 2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Техноторг-Дон» укладено договір № 1094140/КБ, відповідно до умов якого останній отримав кредит двома траншами у загальному розмірі 40 000 000 грн зі сплатою 20 % річних за строковою заборгованістю та 23 % річних за простроченою заборгованістю, терміном до 29 травня 2015 року включно (а. с. 7-13).

На забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором того ж дня між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки (а. с. 31-33).

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши кредитні кошти у визначеному розмірі, що підтверджується меморіальним ордером від 04 липня 2013 року та платіжним дорученням від 19 вересня 2013 року (а. с. 29, 30).

01 червня 2014 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Техноторг-Дон» укладено додаткову угоду № 5, якою внесено зміни до кредитного договору, зокрема, до п. 1.1.3 яким змінено проценту ставку за користування кредитними коштами, а саме: за строковою заборгованістю - з 20 % річних до 22 % річних, за простроченою заборгованістю - з 23 % річних до 25 % річних (а. с. 21, 22).

14 січня 2015 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Техноторг-Дон» укладено додаткову угоду № 7, якою внесено зміни до кредитного договору, зокрема до п. 1.1.3, яким змінено процентну ставку за користування кредитними коштами, зокрема, за строковою заборгованістю підвищена до 25 % річних, за простроченою заборгованістю до 28 % річних (а. с. 25).

У зв'язку із неналежним виконанням ТОВ «Техноторг-Дон» взятих на себе зобов'язань за кредитним договором 20 лютого 2015 року банк звернувся до позичальника та поручителя із вимогою про повне виконання зобов'язань за кредитним договором від 29 травня 2013 року, які залишені без задоволення (а. с. 34, 38).

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 23 березня 2015 року заборгованість за кредитом становить 42 436 917 грн 03 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 40 000 000 грн, заборгованості зі сплаті процентів - 2 317 777 грн 77 коп., пеня та прострочені зобов'язання за процентами - 72 730 грн 37 коп., 3 % річних від прострочених зобов'язань - 3 066 грн 67 коп., сума прострочених зобов'язань за процентами з урахуванням індексу інфляції - 43 342 грн 22 коп. (а. с. 5, 6).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 як поручитель не давав згоди на зміну умов кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки та дізнався про збільшення обсягу своєї відповідальності як поручителя лише після одержання первісного позову ПАТ «КБ «Надра» про стягнення з нього заборгованості позичальника за кредитним договором, тому дійшов висновку про припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що обсяг зобов'язання поручителя визначено як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Оскільки у договорі поруки передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін, а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогами закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручительвідповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору встановлено, що незважаючи на інші умови цього договору, при збільшенні облікової ставки НБУ, у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням відповідного уповноваженого органу/уповноваженої особи, банк має право ініціювати зміну розміру процентних ставок, встановлених цим договором.

Згідно з умовами спірного договору поруки поручитель зобов'язався відповідати за виконання ТОВ «Техноторг-Дон» зобов'язань за кредитним договором від 29 травня 2013 року № 1094140/КБ у тому ж порядку та розмірі, який встановлено для позичальника з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, в тому числі й у разі збільшені розміру зобов'язань позичальника. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники й кредитор має право вимагати виконання зобов'язання повністю чи в будь-якій його частині як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Таким чином, з огляду на наведені норми матеріального права, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості з поручителя та відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою, оскільки будь-яких змін, про внесення яких кредитор був зобов'язаний повідомити та отримати згоду від поручителя, до кредитного договору не вносились, а ОСОБА_3 зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, умовами якого було передбачено можливість зміни процентних ставок.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-3176цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак