Провадження № 2/760/148/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне/

28 березня 2016 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К.

позивача- ОСОБА_2

представника позивача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Промислової академії про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та індексації, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у грудні 2015 року звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 327 145, 77 гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 17 941, 26 гр. індексації.

Посилається в позові на те, що з 14.10.2005 року до 10.08.2009 року працював на посаді проректора Промислової академії.

Наказом № 33 від 07.08.2009 року був звільнений з займаної посади за власним бажанням з 10.08.2009року.

В день звільнення відповідач у порушення вимог ст.116 КЗпП України не провів з ним розрахунку і згідно довідки від 08.04.2010 року заборгованість по заробітній платі на момент звільнення складала 14 551, 86 гр.

Виходячи з цього, на підставі ст.117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, відповідно до довідки від 08.04.2010 року його заробітна плата за червень та липень 2009 року, тобто за 2 місяці перед звільненням, складала відповідно 2909, 80 гр. та 5822, 45 гр., середньоденна заробітна плата складає 203, 07гр.

Час прострочки становить 1611 днів, а тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 327 145, 77 гр.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України» Про індексацію грошових доходів населення» заборгована відповідачем та не виплачена йому сума заробітної плати підлягає індексації, розмір якої з момент звільнення становить 17 941, 26 гр.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час розгляду справи сповіщався неодноразово, належним чином та у встановлений законом строк, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення судової повістки. Про причину неявки суд до відома не поставив.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку позивача та його представника, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Встановлено, що позивач на підставі наказу № 68-к від 14.10.2005 року був прийнятий на роботу в Промислову академію на посаду проректора з наукової роботи.

Наказом № 33 від 07.08.2009 року був звільнений з займаної посади за власним бажанням з 10.08.2009року.

На момент звільнення відповідач заборгував позивачу заробітну плату в розмірі 14 551 86 гр.

/ а.с.6 - 12 /

Позивач у судовому засіданні пояснив, що заборгована заробітна плата йому не виплачена до цього часу.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Не з»явившись до суду, представник відповідача подав до суду заперечення, якими заперечує проти позову. Посилається на те, що заборгованості перед позивачем Промислова академія не має, оскільки спір з цього приводу був розглянутий судом.

Постановою ВДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві від 10.02.2010 року було відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення на користь позивача 32008, 27 гр.

03.10.2011 року виконавче провадження було закінчено, так як рішення суду було виконано, заборгованість перед позивачем була погашена.

Таким чином, вважає, що заборгованості по заробітній платі перед позивачем академія не має.

Крім того, зазначив, що постановою Господарського суду м. Києва Промислова академія визнана банкрутом, а тому з точки зору Закону України» Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дана справа не підсудна місцевому суду та має розглядатися Господарським судом м. Києва.

Позивач звернувся до даного суду, внесений до реєстру кредиторів, а тому вважає його вимоги, пред»явлені в порядку цивільного судочинства, безпідставними.

Так, з точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Підставою для застосування такої відповідальності судом є не лише сам факт порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України, а й вина власника щодо працівника.

Відповідно до ч.2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач, у той же час, будь-яких доказів відсутності заборгованості перед позивачем по заробітній платі, або розміру заборгвоаності, не надав, спростовуючи при цьому лише наявність самої заборгованості.

Приведеної позивачем суми заборгованості по заробітній платі не спростовував.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Представник відповідача, подавши до суду заперечення, не з»являючись до суду, своїм правом не скористався, про спір з приводу належної позивачу до виплати заробітної плати не заявив, доводів позивача в судовому засіданні не спростував.

За таких обставин суд виходить з безспірності вимог позивача в частині розміру заборгованої відповідачем суми заробітної плати.

При визначенні належної до стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п.3 п.2, п.8 постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року» Порядок обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати для оплати часу затримки розрахунку при звільненні проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Представник відповідача, не з»являючись до суду, довідки про розмір заробітної плати позивача перед звільненням не надав.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що на звернення позивача відповідач взагалі не реагує і надати таку довідку позивач також не має можливості.

Виходячи з цього, при вирішенні спору суд вважає за необхідне виходити з матеріалів, що наявні в розпорядженні суду, а саме довідки ДПІ у Солом»янському р-ні м. Києва від 08.04.2010 року щодо сум сплачених відповідачем доходів з заробітної плати позивача.

/ а.с. 8 /

Так, з даної довідки вбачається, що звітність є квартальною.

За 2 квартал 2009 року заробіток позивача, з якого були сплачені податки, складав 5822,45гр., тобто місячний заробіток складав 1940, 82 гр./ 5822.45 :3 = 1940, 82/.

Час вимушеного прогулу складає 5 років, тобто 60 місяців протягом 2010-2014 років, 4 місяці 21 день в 2009 році з моменту звільнення та 9 міс. 21 день 2015 року до моменту оголошення відповідача банкрутом постановою Господарського суду м. Києва 22 жовтня 2015 року

Середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становив 97,04 гр./ 1940,82 : 20р/днів= 97,04 гр., кількість днів затримки розрахунку становить з 11 серпня 2009 року до 21 жовтня 2015 року - 2 232 дні.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 1611 робочих днів.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач та його представник у судовому засіданні наполягали на вирішенні спору в межах заявлених вимог.

Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за 1611 днів затримки, тобто в межах заявлених позивачем вимог, 145 570, 32 гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні / 1611 х 97.04 = 145 570.32/.

Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення індексації, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрут.

Як зазначено вище, постановою Господарського суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року відповідач визнаний банкрутом, а тому підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності заборгованості перед позивачем по заробітній платі та в частині непідсудності вимог позивача місцевому суду, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено і ці обставини підтверджуються поясненням позивача та судовим наказом Солом»янського районного суду м. Києва, 10 листопада 2009 року з Промислової академії на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 32 008, 27 гр.

Позивач у судовому засіданні пояснив,що стягнута судом сума є заборгованістю по заробітній платі, яка виникла до квітня 2009 року.

Дана обставина підтверджується і довідкою Промислової академії, виданою позивачу в березні 2009 року, з якої вбачається, що 32008, 27 гр. є сумою боргу перед позивачем по заробітній платі, яка утворилася з березня 2006 року до лютого 2009 року.

/ а.с. 54 - 57; 73 /

Таким чином, заперечення відповідача в цій частині не можуть бути прийняті судом до уваги.

Що стосується решти заперечень відповідача, суд виходить з наступного.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 709/0/4-13 від 07 травня 2013 року «Про визначення юрисдикції спору про стягнення заробітної плати у випадку банкрутства боржника» роз»яснено, що у зв'язку з набранням чинності Законом України від 22 грудня 2011 року №4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вказаний Закон викладено в новій редакції. Закон набрав чинності 19 січня 2013 року (за винятком окремих його положень).

Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» статтю 12 ГПК України доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено зокрема справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

Відповідно до Закону України від 2 жовтня 2012 року №5405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, суд має враховувати положення пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги ст. 15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо таку ухвалу постановлено після 19 січня 2013 року.

Справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року, не впливають на визначення юрисдикції справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Так, судом встановлено і це підтверджується копіями ухвал Господарського суду м. Києва, ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.11.2011 року порушено провадження в справі про банкрутство Промислової академії, позивача визнано кредитором по відношенню до відповідача, як боржника.

Постановою Господарського суду м. Києва від 22.10.2015 року Промислова академія визнана банкрутом.

/ а.с. 13 - 16; 30 - 44 /

Тобто, справа про банкрутство Промислової академії порушена в листопаді 2011 року, до набрання Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законної сили, а тому спір між сторонами має роглядатися в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячи з цього, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, виходячи з розміру задоволених вимог позивача.

Керуючись ст.ст.115-117 КЗпП України, ст.ст.3-4,10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218,224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Промислової академії на користь ОСОБА_2 145 570, 32 гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Промислової академії 1455, 70 гр. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя