Провадження № 22-ц/783/1611/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого- судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, представників ОСОБА_3,

представника ЛКП «Під Зуброю» Королишин Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Львівське комунальне підприємство "Під Зуброю" звернулось з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення 4272,80 грн. заборгованості за надані житлово - комунальні послуги, а саме, за спожиту теплову енергію, за період з липня 2010 року до грудня 2013 року.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь Львівського комунального підприємства «Під Зуброю» заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 4272.80грн. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави по 121.80 грн. судового збору з кожного.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_5, вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, при розгляді питання про прийняття справи до розгляду, мав відмовити позивачу у зв"язку із пропущенням терміну позовної давності, оскільки позивач не звертався до суду з проханням про поновлення строків позовної давності, не надав жодних доказів переривання строків позовної давності та відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності, а саме, з жовтня 2011 року. Крім цього, апелянт вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте всупереч положенням діючого законодавства між відповідачем та позивачем не було укладено договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Не дивлячись на відсутність договору відповідач проводив щомісячну оплату за споживання теплової енергії, про що свідчать копії квитанцій, які знаходяться в матеріалах справи. Також апелянт вважає, що розрахунок наданий в суді першої інстанції суперечить нормам зазначеним в Постанові КМУ № 869 від 01.06.2011 року "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово - комунальні послуги", оскільки будинок відповідачів обладнаний приладом обліку тепла, а плата за центральне опалення нарахована за двохставковим тарифом. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників ОСОБА_5, ОСОБА_8 - ОСОБА_2, ОСОБА_9 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ЛКП «Під Зуброю» Королишин Л.Б. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Задовольняючи позовні вимоги ЛКП «Під Зуброю» та стягуючи з відповідачів на користь позивача 4272.80 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі в період з липня 2010 року по грудень 2013 року фактично сплачували за послуги теплопостачання в частині витрат на спожиту теплову енергію, розрахунок плати за яку здійснюється на підставі тарифів, встановлених рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради, а заборгованість утворилася лише в частині несплати за приєднане теплове навантаження, яке є складовим двохставкового тарифу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується довідкою ЛКП «Під Зуброю» з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 27.10.2014 року № 454, що ОСОБА_5 є власником квартири НОМЕР_1 у житловому будинку АДРЕСА_1, у якій зареєстровані: ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_8. Власником житлового будинку є Львівська міська рада, будинок знаходиться на балансі та обслуговуванні в ЛКП «Під Зуброю».

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідачі є споживачем послуг з теплопостачання, надавачем яких є ЛКП «Під Зуброю».

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу теплопостачання, які регулюються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово - комунальні послуги» та Правилами надання послуг з з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 р. №630.

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово - комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 Закону обов»язок споживача оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, визначені договором або законом.

Зокрема, обов»язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов»язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно із зазначеними нормами споживачі зобов»язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Надання позивачем послуг з теплопостачання відповідачами не заперечувалося, спору з приводу надання та отримання послуг між ними не існує.

Оскаржуючи рішення суду, апелянт не погодилася з судом першої інстанції, який, на її думку, всупереч вимогам ЦПК не застосував до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності та не відмовив позивачу у задоволенні позову саме з цих підстав.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, вважає їх безпідставними, необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

За частинами 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на які має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить таке право вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу та судовий наказ, виданий в порядку, передбаченому розділом 11ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 року у справі №6-214 цс 14.

З матеріалів наказного провадження справа №464/1152/14 -ц №2 - н /464/178/ за заявою ЛКП «Під Зуброю» про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 заборгованості за житлово - комунальні послуги вбачається, що ЛКП «Під Зуброю» із заявою про видачу судового наказу звернулося 31.01.2014 року, судовий наказ був виданий 05.02.2014 року та був скасований за заявою боржників 04.03.2014 року.

Оскільки подання заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності, а з матеріалів наказного провадження вбачається, що із заявою до суду про видачу судового наказу ЛКП «Під Зуброю» звернулося 31.01.2014 року, то стягненню з відповідачів підлягає заборгованість, починаючи з 01.02.2011 року.

Як вбачається з відомостей про нарахування та оплату послуг з центрального опалення від 23.11.2015 року, за період з 01.07.2010 року до 12.2013 року (включно), до оплати послуг з центрального опалення нараховано всього 8456.60 грн., відповідачами сплачено станом на 12.2013 року 3939.12 грн., заборгованість становить 4272.80 грн.; за період з 01.07.2010 року до 01.01.2014 року (включно) до оплати за надані послуги з теплопостачання нараховано 8814.31 грн., оплачено 4183 грн. Судом першої інстанції стягнуто суму заборгованості по оплаті послуг центрального опалення зпа період з 01.07.2010 року до 12.2013 року у розмірір 4272.80 грн.

З відомостей про нарахування та оплату послуг з центрального опалення від 23.11.2015 року підтверджується, що за період з 01.02.2011 року до 12.2013 року (включно), до оплати послуг з центрального опалення відповідачам нараховано 7099.77 грн., оплачено ними за цей період - 3561.23 грн., а відтак до оплати за період з 01.02.2011 року по 12.2013 року підлягало 3538.54 грн., саме така сума, на думку колегії суддів, підлягає солідарному стягненню з відповідачів, у зв»язку з чим рішення суду слід змінити, зменшивши розмір заборгованості за спожиту теплову енергію, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ЛКП «Під Зуброю» з 4272.00 грн. до 3538 грн. 54 коп.

Безпідставними та необгрутованими є доводи апеляційної скарги щодо неправильності проведених ЛКП «Під Зуброю» нарахувань по оплаті послуг по теплопостачанню за двохставковим тарифом, оскільки рішення виконкому Львівської міської ради, якими затверджено тарифи на теплову енергію та порядок нарахування оплати послуг по теплопостачанню, не визнані недійсними, не скасовані у встановленому законом порядку, а відтак є чинними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо під ставності позову ЛКП «Під Зуброю» щодо стягнення заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 року - змінити, зменшивши розмір заборгованості за спожиту теплову енергію, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ЛКП «Під Зуброю» з 4272.00 грн. до 3538 грн. 54 коп.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.