АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/932/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівКорнієнко Н. В. , Пономаренка В. В.
при секретаріГончар Л. В.

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги представника ТОВ ім. Шевченка, ОСОБА_7 та представника ОСОБА_8, ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ТОВ ім. Шевченка, третя особа ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ТОВ ім. Шевченка, третя особа ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що працівник ТОВ ім. Шевченка, ОСОБА_9 01.10.2014 року о 15 год. 00 хв. керуючи автомобілем Chery дн.з. НОМЕР_2, що належить на праві приватної власності вказаному товариству, в м. Черкаси по вул. Б.Хмельницького при виїзді на перехрестя з вул. Благовісна скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai 130 дн.з. НОМЕР_1., що належить на праві приватної власності ОСОБА_8 В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Придніпровського районного суду Черкаської області від 17.10.2014 року ОСОБА_9 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.

ОСОБА_8 стверджує, що вартість матеріального збитку завдану йому, як власнику автомобіля Hyundai в результаті ДТП складає 233 875,53 грн. Страховою компанією «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якій застрахований автомобіль відповідача, було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 49 500 грн. Різницю невідшкодованих збитків йому повинен виплатити власник транспортного засобу, винного в ДТП.

У зв'язку з чим просив суд стягнути з ТОВ ім. Шевченка на користь ОСОБА_8 завдану матеріальну шкоду за пошкодження автомобіля в сумі 184 375,53 грн. майнової шкоди.

15.02.2016 року представник ОСОБА_8 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути з ТОВ ім. Шевченка на користь ОСОБА_8 завдану матеріальну шкоду за пошкодження автомобіля в сумі 302794 грн., 450 грн. майнової шкоди та моральну шкоду в сумі 25 000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ ім. Шевченка на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду, завдану в результаті ДТП в сумі 302794 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн. та судові витрати по справі, що складаються з витрат за проведення експертизи в сумі 2400 грн. та судового збору в розмірі 3654 грн.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2016 року зобов'язано ОСОБА_8 після відшкодування шкоди ТОВ ім. Шевченка завданої в результаті ДТП, передати пошкоджений автомобіль Hyundai д.н.з НОМЕР_3 у власність ТОВ ім. Шевченка.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року в частині стягнення моральної шкоди і ухвалити нове рішення яким стягнути з ТОВ ім. Шевченка на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 25 000 грн.

Представник ТОВ ім. Шевченка також у свою чергу не погоджуючись з оскаржуваним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просив призначити по даній справі судову автотоварознавчу експертизу та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги ТОВ ім. Шевченка та ОСОБА_8 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 до ТОВ ім. Шевченка, третя особа ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст. 1172 та 1187 ЦК України, майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Так як працівник ТОВ ім. Шевченка, ОСОБА_9, під час виконання трудових обов'язків своїми неправомірними діями завдав майнової шкоди фізичній особі ОСОБА_8, то шкода відшкодовується в повному обсязі юридичною особою, працівником якої завдано дану шкоду. В зв'язку з пошкодженням майна позивача, йому також причинена моральна шкода.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що працівник ТОВ ім. Шевченка, ОСОБА_9 01.10.2014 року о 15 год. 00 хв. керуючи автомобілем Chery дн.з. НОМЕР_2, що належить на праві приватної власності товариству, в м. Черкаси по вул. Б.Хмельницького при виїзді на перехрестя з вул. Благовісна скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai 130 дн.з. НОМЕР_1., що належить на праві приватної власності ОСОБА_8 В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Придніпровського районного суду Черкаської області від 17.10.2014 року ОСОБА_9 визнаний винним в вчиненні даної дорожньо-транспротної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Автомобіль відповідача був застрахований в страховій компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яка безспірно виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 49 500 грн.

Висновком додаткової судової автотоварознавчої експертизи від 11 січня 2016 року було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai 130, внаслідок його пошкодження під час ДТП, що мало місце 01.10.2014 року, станом на дату проведення експертизи, складає 373180 гривень. Ринкова вартість автомобіля Hyundai 130, з терміном експлуатації як на дату ДТП, що мало місце 01.10.2014 року, в цінах станом на дату проведення експертизи складає 352294 грн.

В зв'язку з пошкодженням автомобіля позивач просив стягнути з власника автомобіля Chery дн.з. НОМЕР_2, ТОВ ім. Шевченка, розмір невідшкодованого матеріального збитку в сумі (352294 - 49500) = 302794 гривни та моральну шкоду в сумі 25000 гривень. Позивач визнає автомобіль Hyundai 130 конструктивно знищеним в результаті його пошкодження при ДТП, та не заперечує про повернення залишків пошкодженого автомобіля після отримання коштів відповідачу.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно із п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

За змістом частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Так як вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai 130 перевищує ринкову вартість автомобіля зі строком експлуатації як на момент пошкодження, то такий автомобіль вважається фізично знищеним, із чим погодився власник автомобіля Hyundai 130, позивач по справі ОСОБА_8

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону N 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що винна особа, відповідач по справі, зобов'язаний відшкодувати шкоду у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди за відрахуванням страхової виплати.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. В результаті ДТП було пошкоджено майно позивача ОСОБА_8, автомобіль Hyundai 130, внаслідок чого позивач тривалий час не має можливості ним користуватись, що призвело до душевних страждань, порушення його законних прав як власника автомобіля, втрати нормальних життєвих зв'язків та зміну свого укладу життя, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначений судом першої інстанції розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 10000 гривень відповідає вимогам розумності і справедливості.

Що стосується заперечень представника ТОВ імені Шевченка відносно розподілу судових витрат, то ним не враховано, що згідно ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" "За подання заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру".

Оскільки позовна заява містить дві вимоги (майновий спір - відшкодування майнової шкоди та немайновий спір - відшкодування моральної шкоди) судовий збір підлягає сплаті за кожну вимогу окремо.

З урахування положень п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за позови немайнового характеру (моральної шкоди) становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що в даному випадку становить 606 гривень 32 коп. із суми моральної шкоди 10000 гривень. За задоволену позовну вимогу матеріального характеру позивач повинен був сплатити 3027 гривень 97 коп. судового збору, а всього на суму 3634,26 гривни.

Позивач є інвалідом другої групи і звільнений в силу Закону від сплати судового збору, тому ухвалюючи рішення суд першої інстанції у відповідності до статті 88 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам поклав на відповідача і стягнення судового збору в сумі 3654 гривни, допустивши арифметичну помилку і стягнувши судовий збір на 20 гривень більше.

Допущену арифметичну помилку при визначенні розрахунку стягнення судового збору на користь держави з відповідача по справі при частковому задоволенні позовних вимог суд першої інстанції у відповідності до статті 219 ЦПК України може виправити з власної ініціативи або за заявою сторін. Допущення арифметичної помилки при визначенні розміру судового збору не є підставою для скасування чи зміни правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Інші судові витрати за проведення судових експертиз суд першої інстанції правильно відніс лише на відповідача, так як дані експертизи проводились для визначення позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди і дана позовна вимога повністю задоволена судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційних скарг також перевірені судом апеляційної інстанції і визнано безпідставними.

Тому вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення, яким частково задоволив позовні вимоги ОСОБА_8

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ТОВ ім. Шевченка, ОСОБА_7 та представника ОСОБА_8, ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року відхилити, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу її проголошення.

Головуючий :

Судді :