Справа № 439/16/14-ц/2
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 р. м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді Петейчука Б.М.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна із застосуванням наслідків недійсності цього договору,

в с т а н о в и в:

Позивач заступник Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України подав в суд позовну заяву до концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна із застосуванням наслідків недійсності цього договору.

В позовній заяві позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що у липні 2012 року Тернопільською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері (у той час військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону) проводилися перевірки додержання законодавства про управління об'єктами державної власності, у ході яких виявлені непоодинокі факти протиправної реалізації державного майна Міністерства оборони України. Під час перевірки законності дій службових осіб концерну "Військторгсервіс" щодо укладення договору купівлі-продажу від 28 серпня 2009 року обєктів нерухомості Міністерства оборони України, які розташовані у Львівській області, м. Броди, вул. І. Богуна, 60 установлено наступне. 28 серпня 2009 року між концерном «Військтогсервіс» в особі начальника філії даного концерну «Управління Західного оперативного командування» ОСОБА_4 (продавець), який діяв на підставі довіреності, посвідченої 29 грудня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та громадянкою ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу частини приміщень кафе-бару "Елегія", а саме: 61-18 зал 52,0 м.кв.; 61-19 кабінет 13,9 м.кв.; 61-20 туалет, 1,4 м.кв.; 61-21 умивальна 1,8 м.кв.; 61-22 коридор 20,5 м.кв.; 61-35 кабінет 13,0 м.кв.; 61-36 мийка 4,8 м.кв.; 61-37 щитова 8,3 м. кв.; 61-38 зал 21,0 м.кв., загальною площею 136,7 м.кв., що становить 3/100 частки від будинку, що розташований в м. Броди, вул. І. Богуна, будинок 60. Довіреністю директора концерну «Військторгсервіс» від 29 грудня 2008 року, що видана директору філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування» даного концерну ОСОБА_4 передбачено, що останній має право здійснювати відчуження нерухомого майна лише з дозволу органу управління майном концерну - Міністерства оборони України. В свою чергу, 4 жовтня 2004 року за вих. № 220/2071 Міністр оборони України видав довіреність ОСОБА_6 як начальнику головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України, а не як директору концерну «Військторгсервіс» згідно якої останній отримав право надання від Міністерства оборони України дозволу на відчуження майна, що закріплене за ними на праві господарського відання. Однак, вказане вище доручення відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 248 України припинило свою чинність. Пункт 5 частини 1 ст. 248 ЦК України передбачає, що представництво за довіреністю припиняється у разі припинення юридичної особи, якій видана довіреність. Оскільки довіреність Міністра оборони України від 4 жовтня 2004р. вих. № 220/2071, що видана начальнику Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 248 ЦК України втратила свою чинність внаслідок припинення даної юридичної особи, а згідно довіреності директора концерну «Військторгсервіс» від 29 грудня 2008 року, що видана директору філії «Управління торгівлі 3ахідного оперативного командування» даного концерну ОСОБА_4 не уповноважує останнього самостійно здійснювати реалізацію майна тому спірний договір від 28 серпня 2009 року, що укладений останнім та громадянкою ОСОБА_3 підлягає визнанню недійсним.Разом з тим, 17 лютого 2005 року начальником Головного управління торгівлі ОСОБА_6 повернуто Міністерству оборони України довіреність від 4 жовтня 2004 року № 220/2071. Крім того, слід зазначити, що громадянка ОСОБА_3 також не може вважатися добросовісними набувачем спірного нерухомого майна у розумінні ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, оскільки придбала приміщення в юридичної особи, яка не мала права здійснювати відчуження зазначеного об'єкту нерухомості.

В судовому засіданні прокурор (ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9Б.) та представник Міністерства Оборони України (ОСОБА_10Й.) позов підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним у фабулі позовної заяви, про те, що статтею 4 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» в редакції від 21.09.2006р. N 185-У визначено суб'єктів управління об'єктами державної власності, серед яких міністерства та інші органи виконавчої влади. До об'єктів управління державної власності, відповідно до ч.1 ст.3 вказаного Закону, віднесено, серед іншого, майно, яке передане державним господарським об'єднанням. Згідно з пунктом 18 ч.2 ст.5 Закону N 185-У визначення порядку відчуження та списання об'єктів державної власності, розпорядження активами державних господарських організацій покладено на Кабінет Міністрів України. Відповідно до ст.6 Порядку відчуження об'єктів державної власності затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №803 від 06.06.2007 року відчуження майна здійснюється безпосередньо суб'єктом господарювання на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди - дозволу відповідного суб'єкта управління майном, як представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Відчуження майна, що перебуває на балансі суб'єкта управління здійснюється за рішенням такого суб'єкта, крім нерухомого майна, а також повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту, відчуження якого здійснюється лише за погодженням з Фондом державного майна. При цьому пунктом 8 відповідної Постанови визначено, що рішення про надання згоди на відчуження майна приймається відповідним суб'єктом управління у формі розпорядчого акта, а про відмову в наданні такої згоді - у формі листа. Рішення про погодження чи відмову в погодженні відчуження майна надається Фондом державного майна у формі листа. У відповідності до чинного станом на дату укладення спірних договорів купівлі-продажу Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1080 від 03.08.2006 року Міністерство оборони України здійснює управління державним майном закріпленим за підприємствами, установами і організаціями, які належать до сфери управління міністерства. Виходячи з вищенаведених норм законодавства, будь-яке відчуження нерухомого майна Концерну «Військторгсервіс» станом на момент укладених спірних договорів могло мати місце лише за наявності відповідної згоди на це Міністерства оборони України та погодження Фонду державного майна. Довіреність видана ОСОБА_6 з дозволом на відчуження майна, однак такі повноваження могли законно бути реалізовані лише в межах терміну дії довіреності, на підставі якої діяв сам ОСОБА_6 Як вбачається з матеріалів справи, відповідна довіреність була скасована Міністром оборони України 12.02.2005 р., що підтверджується відповідним листом за підписом тодішнього Міністра оборони України ОСОБА_11, в той час як спірні договори укладені довіреною особою 20.03.2010 р. та 20.10.2010 р., тобто далеко за межами строку дії основної довіреності. Тому, просять позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_12 в судовому засіданні позов не визнав, та дав пояснення про те, що спірні приміщення придбані згідно договору купівлі-продажу від 28.08.2009р. на законних підставах, ОСОБА_12 є добросовісним набувачем майна, тому просить відмовити у задоволенні позову, у випадку задоволення позовних вимог - застосувати реституцію.

Відповідач ОСОБА_3 подала суду заяву у якій вказала, що позовні вимоги до неї є необґрунтованими,.

Представник відповідача концерну «Військторгсервіс» - участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив. Від представника ОСОБА_13 надійшла заяву про розгляд справи у відсутності представника Концерну "Військторгсервіс" та визнання позовних вмиог.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи 28.08.2009 року між Концерном «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС» (Продавець) в особі начальника Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності від 29.12.2008 року з одного боку та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу.

Згідно такого продавець в порядку та на умовах визначених цим договором продав покупцеві частину приміщень кафе-бару «Елегія» загальною площею 136,7 м.кв., що становить 3/100 часток від будинку, що розташований в м.Броди, вул. Ів. Богуна, буд. 60). Вказаний обєкт продано за 169 300 грн., які відповідачем сплачено у відповідності до вимог договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», який набув чинності у 2006 році, управління об`єктами державної власності - здійснення КМ України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, міністерства та інші органи виконавчої влади (уповноважені органи управління).

Відповідно до п.7.3 Статуту Концерну «Військторгсервіс» його майно перебуває в державній власності та закріплене за ним на праві господарського відання.

Таким чином, спірні будівлі є державним майном та відносяться до сфери управління Міністерства оборони України, яке реалізовує права держави як власника цього майна, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням ними, та знаходиться на праві господарського відання концерну «Військторгсервіс».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» - Фонд державного майна України дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством.

Пунктом 6 постанови КМУ № 803 від 06.06.2007 року «Про затвердження Порядку відчуження об`єктів державної власності» встановлено, що відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а також повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту приймається суб`єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна.

Таким чином, відчуження спірних об`єктів нерухомого майна відбулось 28.08.2009р., після того як набрав чинності ОСОБА_8 України «Про управління об`єктами державної власності» та відповідно до постанови КМУ № 803 від 06.06.2007 р. «Про затвердження Порядку відчуження об`єктів державної власності» таке відчуження було можливим лише за наявності відповідного дозволу Міністерства оборони України, погодженого з Фондом державного майна України.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів щодо погодження Фондом державного майна України продажу спірного об`єкта.

Крім цього, дозвіл від 18.10.2004 р. втратив чинність на час укладення оспорюваного договору, оскільки такий дозвіл наданий на підставі повноважень, наданих довіреністю Міністра Оборони України від 4 жовтня 2004 р. № 220/2071. Ця довіреність 12.02.2005 року окремим дорученням Міністра Оборони України (а.с. 8) скасована та була повернута до адміністративного департаменту МОУ 17.02.2005 року ( а.с.9) цим же начальником Головного управління торгівлі ОСОБА_6.

А відтак на момент укладення оспорюваного договору купівлі - продажу спірного об`єкта дозвіл, який було видано особою на підставі довіреності від 04.10.2004 р., яка в подальшому була скасована, втратив свою чинність.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару.

Відповідно до ч.5 ст. 657 ЦК України, встановлено, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватись законом.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 326 ЦК України, від імені та в інтересах держави України право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках передбачених законом, може здійснюватись іншими суб`єктами.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та ч.6 ст.203 ЦК України, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч.3 ст.249 ЦК України, права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатись про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилась.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі припинення юридичної особи, якій видана довіреність.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що на час укладення договору купівлі-продажу відчуження об'єкта державної власності повинне було здійснюватися на підставі Порядку № 803 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), а тому, відчуження спірного приміщення магазину, що є об'єктом державної власності, відбулося з порушенням вимог указаного Порядку, зокрема без згоди та/або погодження на відчуження майна суб'єкта управління та Фонду державного майна, а відтак укладений сторонами договір у силу положень статей 215, 216 ЦК України підлягає визнанню недійсним (правова позиція викладена у Постанові ВС України від 16.09.2015р. у справі №6-101цс15).

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з п.7 постанови №9 Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за змістом ст.216 ЦК України та виходячи з загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

А відтак, необхідно застосувати наслідки недійсності вказаного договору купівлі-продажу від 28.08.2009р. шляхом повернення в натурі концерну «Військторгсервіс» спірних приміщень, а ОСОБА_3169 300 грн.

На підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215-216, 244, 248-249, 387-388 ЦК України, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Позовні вимоги Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до концерну "Військторгсервіс», ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна із застосуванням наслідків недійсності цих договорів - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28 серпня 2009 р. частини приміщень кафе-бару "Елегія", а саме: 61-18 зал 52,0кв.м.; 61-19 кабінет 13,9кв.м.; 61-20 туалет 1,4кв.м.; 61-21 умивальна 1,8кв.м.; 61-22 коридор 20,5кв.м.; 61-38 кабінет 13,0кв.м.; 61-36 мийка 4,8кв.м.; 61-37 щитова 8,3кв.м.;61-38 зал 21,0кв.м., загальною площею 136,7м.кв., що становить 3/100 частки від будинку, що розташований в м. Броди, Львівської області, вул.І.Богуна, 60.

Зобовязати ОСОБА_3 повернути концерну «Військторгсервіс» частину приміщень кафе-бару "Елегія", а саме: 61-18 зал 52,0кв.м.; 661-19 кабінет 13,9кв.м.; 61-20 туалет 1,4кв.м.; 61-21 умивальна 1,8кв.м.; 61-22 коридор 20,5кв.м.; 61-38 кабінет 13,0кв.м.; 61-36 мийка 4,8кв.м.; 61-37 щитова 8,3кв.м.;61-38 зал 21,0кв.м., загальною площею 136,7м.кв., що становить 3/100 частки від будинку, що розташований в м. Броди, Львівської області, вул.І.Богуна, 60.

Зобовязати концерн «Військторгсервіс» повернути ОСОБА_3 169 300 (сто шістдесят дев?ять тисяч триста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 846 гривні 50 коп. судового збору за розгляд справи в суді.

Стягнути з Концерну «Військторгсервіс» в користь держави 846 гривні 50 коп. судового збору за розгляд справи в суді.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_14