Справа № 643/266/16-ц
Провадження № 2/643/1961/16
29.03.2016 року м.Харків
Московський районний суд м.Харкова у складі:
Головуючого судді Поліщук Т.В.,
при секретарі Литвиненко М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДУ «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку ,
в с т а н о в и в:
В обґрунтування позову зазначає, що 23.02.2015 року був прийнятий на роботу до ДУ «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» на посаду завідувача гаражу. На підприємстві заробітна плата виплачувалася завжди з затримкою, а з серпня 2015 року відповідач припинив виплачувати заробітну плату.
16.11.2015 року позивач припинив трудові відносини з відповідачем за домовленістю сторін, згідно ст. 36 КЗпП України.
Позивач позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, справу розглядати за його відсутністю, не заперечував проти заочного розгляду справи, про що надав письмому заяву (а.с. 21).
Відповідач у судове засіданні не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином та вчасно, причини неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України,кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач 23.02.2015 року був прийнятий на роботу на посаду завідувача гаражу відповідно до наказу № 6 від 23.02.2015 р. (а.с. 8)
Звільнений 16.11.2015 року за домовленістю сторін відповідно до ч. 1ст.36КЗпП України(а.с. 8).
Згідно ст. 94 ч. 1 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» встановлює структуру заробітної плати. Так, основна заробітна плата, це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок - окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів службовців.
Зважаючи ж на ту обставину, що відповідач по даній справі фактично не виплачував ОСОБА_1 заробітну плату на протязі зазначених місяців, що знайшло своє беззаперечне підтвердження в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по зарплатні за цей час такими, що ґрунтуються за Законі, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно із ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Відповідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", а саме п. 32 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.
Позивачем був наданий розрахунок середнього заробітку, який обчислений згідно вимог п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ № 100, середньоденна заробітна плата позивача за період з 01.09.2015 р. по 31.10.2015 р. складає 148,89 грн..
Сума середнього заробітку, який відповідач повинен сплатити на користь позивача, в межах заявлених позовних вимог, складає 7295,61 грн. (49х148,89 грн.).
Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.6постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині.
Відповідно до п.1 ч.1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати.
Згідно ч.3ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної або відхиленої частини вимог.
Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.10,11, 60,88,209,212-215,218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 83,94, 116,117,237-1 КЗпП України,ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», постановою Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з Державної установи «державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) середню заробітну плату за час затримки в розмірі 7295 (сім тисяч двісті девяносто пять) гривень 61 копійок.
Стягнути з Державної установи «державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» на користь держави судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна ) гривень 20 копійок.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя - Т.В. Поліщук