У х в а л а

іменем україни

11 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В.,Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення обов'язкової частки у спадщині, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її тітка ОСОБА_6, після смерті якої вона отримала свідоцтво на спадщину за заповітом, тобто на 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1

Інша 1/2 частки майна належала чоловіку тітки ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

ОСОБА_4 зазначає, що є спадкоємцем цього майна за заповітом, який складений ОСОБА_7 та посвідчений секретарем Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області 29 серпня 2005 року. Даним заповітом ОСОБА_7 заповів їй все належне йому майно. Заповіт не змінений та не скасований. Після звернення у нотаріальну контору за отриманням свідоцтва на спадщину за заповітом їй стало відомо, що відповідачка, яка також претендує на свою обов'язкову частку у спадковому майні, як непрацездатна дружина спадкодавця.

Зазначає, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений після смерті тітки, а саме 14 червня 2011 року. Погоджується із тим, що ОСОБА_5 має таке право однак вважає, що її частка має бути зменшена до 1/8 частки майна, яке їй належало б у разі спадкування за законом. Таку позицію обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 з певною метою одружилася з покійним ОСОБА_7, про що свідчать обставини їхнього спільного проживання, а саме: відповідачка не приділяла уваги покійному чоловіку та вела самостійний спосіб життя з окремим бюджетом та своїм власним побутом. ОСОБА_7 був недоглянутий, часто голодним та проживав у неприбраному житлі. Останні роки свого життя займався своїми особистими справами, вів самостійний спосіб життя та з метою уникнення спілкування з ОСОБА_5 уникав перебування у помешканні шляхом виходів на рибалку тощо. ОСОБА_5 сприяла цьому та не намагалася жити спільним життям, не піклувалася про житло та спільний побут. За таких обставин просить суд зменшити обов'язкову частку ОСОБА_5 у спадковому майні до 1/8.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2015 року позов задоволено. Встановлено обов'язкову частку ОСОБА_5 у спадщині в розмірі 1/8 частки, яка б їй належала у разі спадкування за законом.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада 2015 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_5 (1939 року народження) має право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, а саме на половину частки, яка б їй належала у разі спадкування за законом, а ОСОБА_4 не надала достатніх та переконливих доказів того, що існують істотні обставини для зменшення ОСОБА_5 її обов'язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_7

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області 24 листопада 2015 року

залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Демяносов

І.К.Парінова