УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на час навчання за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що до досягнення повноліття він мав статус дитини, яка позбавлена батьківського піклування, мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а батько ОСОБА_4 був за рішенням суду позбавлений батьківських прав. Указував, що є учнем Державного професійно-технічного начального закладу «Полтавське вище професійне училище ім. А.О. Чепіги», навчання триватиме до 4 липня 2017 року. Просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 700 грн щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 грудня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на його утримання в розмірі 400 грн щомісячно на час навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років, починаючи з 14 вересня 2015 року. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку із навчанням повнолітній ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги та дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Зазначений висновок судів є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які правильно застосовані з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2005 року ОСОБА_4 був позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3., 1995 року народження, та за цим рішення з нього стягувались аліменти до досягнення сином повноліття.

Також судами установлено, що ОСОБА_3, 1995 року народження, досяг повноліття, але навчається в ДПТНЗ «Полтавське вище професійне училище ім. А.О. Чепіги», термін навчання з 1 вересня 2015 року по 4 липня 2017 року.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 цієї статті право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм сімейного права, суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, вирішили спір в межах заявлених позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшовши обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та наявність правових підстав для покладення на відповідача обов'язку сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у визначеному судом розмірі, виходячи з засад розумності та виваженості.

Так, неможливо погодитись із доводами ОСОБА_4 про те, що оскільки позивачу на момент звернення до суду виповнилося 18 років, то на останнього згідно зі ст. 6 СК України не поширюється статус дитини, тому відсутні правові для покладення на нього, як особу позбавлену батьківських прав, обов'язку з її утримання, передбаченого ч. 2 ст. 166 СК України, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

У зазначеній нормі поняття «діти» вжито в розумінні кровної спорідненості із батьками, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її віком, а отримує (за наявності підстав) право на своє утримання на період навчання до досягнення нею двадцяти трьох років (ч. 1 ст. 199 СК України).

Інші доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська

Судді:Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська