Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду та просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 23.01.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 62.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.07.2013 року померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1. Сторони у справі як брат і сестра є спадкоємцями першої черги. 09.10.2013 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5, в провадженні якої знаходиться спадкова справа №23/2013 року. Там позивач дізнався та отримав копію заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 23.01.2009 року, згідно якого мати заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 сестрі позивача ОСОБА_2.

Вважає, що волевиявлення матері щодо розпорядження майном за життя не відповідало її волі, яка зафіксована в заповіті 23.01.2009 року.

Крім того, на день підписання заповіту 23.01.2009 року матері виповнилося 87 років, вона була інвалідом першої групи, мала хронічні захворювання, які з урахуванням її віку не могли не вплинути на координацію рухів. Однак, її підпис і особисто зроблений запис это завещание прочитано мною вслух и подписано лично в заповіті не містить ознак тремтіння, тому вважає, що заповіт від імені ОСОБА_4 не був підписаний особисто нею.

Позивач і представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Позивач пояснив, що мати останні роки не виходила з квартири у звязку з хворобою. Він інколи навідував матір зі своєю дружиною та мови про наявність заповіту не було. За декілька днів перед смертю вони з дружиною запитували у матері про заповіт і вона відповіла, що заповіту немає. Про його наявність він дізнався через тиждень після смерті матері у телефонній розмові з позивачем. У нього є сумніви в тому, що заповіт підписувала мати. Крім того, вважає, що у матері не було підстав приховувати факт заповіту на користь відповідача.

Відповідач і представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали, оскільки ОСОБА_4 не була психічно хворою, особисто підписувала заповіт і при його складанні все усвідомлювала. Інвалідність 1 групи вона отримала з 2012 року. Крім того, її воля була залишити квартиру саме дочці, оскільки сина вона житлом забезпечила.

Позивач також пояснила, що мати була до самої смерті при памяті та, маючи сильний характер, ще давала різні розпорядження, у тому числі щодо памятника. Оскільки у неї боліли ноги, тому вона на вулицю не виходила. Однак, по квартирі ходила, тому й сказала позивачеві запросити нотаріуса додому. Заповіт вона особисто прочитала і підписувала його старанно та непоспішаючи. Позивач приходив до матері рідко та лише на великі свята. Крім того, у результаті обмінів квартир братові з сімєю дісталась трьохкімнатна квартира. Мати залишилась проживати у однокімнатній квартирі, яку й вирішили заповісти дочці, оскільки сину вже дісталась квартира. Про заповіт мати позивачеві не говорила, у тому числі, за проханням доньки, щоб брат щось не вигадав.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 пояснила, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки під час складення заповіту вона пересвідчилася у тому, що ОСОБА_4 повністю усвідомлювала значення своїх дій і керувала ними, а її волевиявлення заповісти квартиру дочці було вільним і відповідало внутрішній волі заповідача. У звязку з похилим віком ОСОБА_4 заповіт було посвідчено на дому за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_4 особисто прочитала заповіт, особисто зробила запис это завещание прочитано мною вслух и подписано лично та особисто підписала заповіт.

Після оголошеної перерви у судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви просить слухати справу без її участі (а.с.98).

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, експертів ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст.ст.1233, 1234, 1247 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до вимог п.157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 та чинної на час посвідчення оспорюваного заповіту, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

Встановлено, що 23.01.2009 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 посвідчено заповіт ОСОБА_4, відповідно до якого вона заповідала належну їй на праві власності квартиру №195, що знаходиться в м. Житомирі по вул. Шевченка, 35, дочці ОСОБА_2 (а.с.6).

Як зазначено у заповіті до його підписання заповіт прочитаний вголос заповідачем і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса. У звязку з похилим віком ОСОБА_4 заповіт посвідчено на дому за адресою: АДРЕСА_3.

ОСОБА_4 померла 27.07.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП № 219789 (а.с.8).

Як вбачається з довідки ЦМЛ №1 від 04.03.2014 року №49 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, спостерігалася лікарями поліклініки №1 КУ ЦМЛ №1 З 1991 року; перебувала на диспансерному обліку у невролога, окуліста, терапевта; являлась інвалідом ІІ групи загального захворювання з 2004 року. В звязку з погіршенням стану здоровя протягом останніх 2-х років була визнана в 2012 році інвалідом І групи загального захворювання. Причиною смерті є порушення кровообігу II Б-ст, хронічна ішемічна хвороба серця (а.с.67).

Допитана у якості свідка ОСОБА_8 дружина позивача у судовому засіданні пояснила, що їм з чоловіком не було відомо про заповіт. Померла ОСОБА_4 раніше говорила, що донька вимагає аби вона переписала квартиру на неї. Однак, коли свідок запитала приблизно влітку чи восени 2012 року у свекрухи про заповіт, то та відповіла, що заповіту немає.

Свідок ОСОБА_9 донька відповідача у судовому засіданні пояснила, що раніше бабуся ОСОБА_4 жила з позивачем, однак, вони захотіли жити окремо, тому квартиру продали, забезпечивши окремими квартирами позивача та бабусю. Після того, як бабуся у 2001 році переїхала в квартиру АДРЕСА_2, вона завжди говорила, що, оскільки позивач свою частку вже отримав, тому квартира, у якій вона живе, буде відповідачеві. Взимку 2009 року до бабусі за її проханням приїхала нотаріус і посвідчила заповіт на імя матері ОСОБА_2. Свідок бачила цей заповіт, який повністю відповідав волі бабусі розпорядитись квартирою на користь дочки. При цьому, позивач заходив до бабусі рідко, інколи телефонував, а з відповідачем у бабусі були довірливі відносини та відповідач постійно допомагала їй по господарству, ходила в магазин та виконувала інші доручення.

Відповідно до висновку експерта №5/16-25/224/225/226/16-25 від 18.03.2016 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи (а.с.227-234) підписи від імені ОСОБА_4 у рядку Підпис і рукописні записи это завещание прочитано мною вслух и подписано лично у першому та другому примірниках заповіту від 23.01.2009 року від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований за №62 виконані рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів та виконані самою ОСОБА_4, а не ОСОБА_2.

Оскільки ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу, тому суд не приймає в якості доказу інший висновок експерта, а саме № 1/6 від 02.04.2015 року (а.с.149-157), оскільки експерту на дослідження не було надано обидва примірники оспорюваного заповіту.

При цьому, пояснення свідка ОСОБА_9 щодо намірів померлої ОСОБА_4 заповісти однокімнатну квартиру дочці та обставин укладення заповіту не суперечать поясненням приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, у присутності якої заповідач прочитала та підписала заповіт, а також оглянутому у судовому засіданні журналу реєстрації нотаріальних дій. Так, на а.с.9 Реєстру міститься запис за №62 з зазначенням дати вчинення нотаріальної дії - 23.01.2009 року та даних заповідача, у тому числі реквізитів її паспорту. У Реєстрі міститься підпис заповідача та примітка, що заповіт вчинено на дому.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_8, то вони не спростовують обставини укладення заповіту та лише підтверджують бажання заповідача уникнення спорів щодо квартири між рідними дітьми за її життя, оскільки питання саме щодо успадкування їй постійно позивачем і невісткою задавались.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що волевиявлення заповідача ОСОБА_4 не було вільним і не відповідало її волі, тому суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для визнання недійсним заповіту, посвідченого 23.01.2009 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого у реєстрі за №62.

Керуючись ст.ст.203, 215, 225, 1257 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко