Справа № 216/7780/15-ц
провадження № 2/216/602/16
25 березня 2016 року
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого-судді - Бондарєвої О.І.
при секретарі - Городнічевій Т.О.
представника позивача - ОСОБА_1
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в місті ОСОБА_2, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, із залученням третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, -
ОСОБА_7 (далі Позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в
обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 19.11.1988 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (Відповідач). Від вказаного шлюбу сторони мають двох дорослих дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (треті особи у справі). Під час шлюбу, 20.10.2003 року та 27.11.2003 року, сторони у справі на підставі Договору купівлі-продажу придбали відповідно, житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,0478 га, розташовані за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Рєпіна, 7. Договори купівлі-продажу були оформлені на Позивача. 18.10.2004 року шлюб між подружжям було розірвано.
Частки у спільному майні подружжя між сторонами у справі, не виділялись.
21.02.2009 року Відповідач надав нотаріально засвідчену згоду на дарування належної йому 1/2 частки у спільному майні подружжя на користь їх дітей (кожному по 1/4 частині). Натомість Позивач відмовилась від позовних вимог про стягнення аліментів з Відповідача.
Таким чином, сторони дійшли згоди про рівність їх часток у спільному майні подружжя, при цьому, належному Відповідачу 1/2 частину він дав згоду подарувати дітям в рахунок аліментних зобовязань, по 1/4 кожному, що Позивач, як зареєстрований власник майна і зробила, уклавши Договори дарування частини житлового будинку та земельної ділянки від 21.02.2009 року.
На теперішній час у Позивача виникла необхідність у відчуженні спірного домоволодіння та земельної ділянки, але нотаріус з посиланням на п.п. 4.2., 4.3., 4.4. Наказу Мінюста України від 22.02.2012 року за №296/5, вимагає письмову згоду іншого з подружжя, але Відповідач відмовляється надавати таку згоду, не визнає права власності Позивача. З посиланням на норми ст.ст.60, 69-70 Сімейного кодексу України, ст.ст.328, 346, 391-392 ЦК України, просила суд визнати за нею, право особистої приватної власності на 1/2 частину спірного домоволодіння та земельної ділянки, та стягнути з Відповідача на її користь витрати, повязанні при зверненні до суду.
У судовому засіданні представник Позивача, ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги, наполягав на їх задоволенні, не заперечував щодо розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, Відповідач був викликаний в суд через оголошення у пресі і з опублікуванням оголошення, яке відбулося 18.02.2016 року («Вісті Придніпровя» №11(1710)), вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6, правом присутності у судовому засіданні, не скористувались. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.
Так, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.1988 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис №888 від 19.11.1988 року (а.с.20).
Від шлюбу мають двох дорослих дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 (а.с.19).
Як убачаться зі свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис №365 від 18.10.1004 року, шлюб між подружжям ОСОБА_6 розірвано (а.с.20).
Під час подружнього життя сторонами у справі було придбано, згідно:
- Договору купівлі-продажу, посвідченого 20.10.2003 року, при-ватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий номер 1464, - житловий будинок №7, по вулиці Рєпіна, у місті Кривому Розі (а.с.18);
- Договору купівлі-продажу, посвідченого 27.11.2003 року, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий номер 1656, - земельна ділянка, площею 0,0478 га, розмішена по вулиці Рєпіна, у місті Кривому Розі (а.с.16).
Право власності на домоволодіння №7, по вулиці Рєпіна, у місті Кривому Розі, зареєстровано КП ДОР «КБТІ» - 17.11.2003 року, на імя ОСОБА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно «2007759 від 17.11.2003 року (а.с.17); державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0478 га, розташованої у місті Кривому Розі, по вулиці Рєпіна, 7, виданий на імя ОСОБА_3 (а.с.15).
Згідно до вимог ст.ст.60, 70 ч.1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.
Частиною першою ст.69 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Як убачається з нотаріально засвідчених заяв від 21.02.2009 року, Відповідач у справі надав згоду на дарування 1/4 частини належної йому частки у спільному сумісному майні подружжя, на користь сина, ОСОБА_4 (а.с.7); та 1/4 частини належної йому частки у спільному сумісному майні подружжя, на користь доньки ОСОБА_5 (а.с.8).
У відповідності до умов Договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 21.02.2009 року, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10, реєстровий номер №360, Позивач у справі, подарувала своїм дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_5, кожному по 1/4 частини домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Рєпіна, 7. Як убачається з витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданих КП ДОР «КБТІ» від 24.03.2009 року, 1/4 частина домоволодіння №7, по вулиці Рєпіна, у місті Кривому Розі, належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_6 (а.с.14); 1/4 частина домоволодіння №7, по вулиці Рєпіна, у місті Кривому Розі, належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 (а.с.13).
Державний акт на право власності на земельну ділянку містить посилання про співвласників земельної ділянки за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Рєпіна, 7, 1/4 частина належить ОСОБА_6; 1/4 частина - ОСОБА_5 (а.с.15).
Таким чином, сторони дійшли згоди про рівність їх часток у спільному майні подружжя, при цьому 1/2 частину належного Відповідачу майна, з його згоди, Позивач, подарувала дітям.
Згідно п.п.4.2. 4.3., 4.4. Наказу Мінюста України від 22.02.2012 року, за №296/5, при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на імя одного з подружжя, нотаріус вимагає згоду іншого з подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлюючого документа, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випли
ває, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо.
У звязку з тим, що свою частину будинку та земельної ділянки Відповідач подарував дітям, його право у спільній сумісній власності подружжя припинилося (ч.1 ст.346 ЦК України).
Отже, слід дійти висновку, що спірна частина будинку та земельної ділянки є особистою приватною власністю Позивача.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат у розмірі 1 027,30 грн. судового збору, підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.57, 60, 68-70, СК України, ст.ст.328, 346 ч.1, 391-392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 88, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_3, - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився у с-з Приозерний Єрмаківського району Павлодарської області, на користь ОСОБА_3, витрати, повязанні зі сплатою судового збору, у розмірі 1 027 (одна тисяча двадцять сім) грн. 30 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст.229 ЦПК України, протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час оголошення рішення вправі скористуватись правом на оскарження протягом 10-ти днів за дати отримання його копії.

Суддя Бондарєва О.І.