У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DNG0GA, відповідно до п. 8.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 40 тис. доларів США строком до 27 серпня 2011 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 27 серпня 2008 року укладено договір іпотеки № DNG0GA, за умовами п. 35.3 якого ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 133,70 кв. м, житловою площею 80,10 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2004 року. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань рішенням суду від 21 листопада 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на зазначений житловий будинок шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач просив виселити відповідачів із житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що житловий будинок, який є предметом іпотеки, не був придбан за рахунок кредитних коштів, а тому виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення є неможливим.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-1484цс15 та від 11 листопада 2015 року № 6-1630цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов