Справа № 454/2946/15 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/2206/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Тропак О.В.

Секретар: Бохонко Е.В.

З участю прокурора Заяць І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В.В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Прокуратури м. Львова, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду у позові відмовлено.

Рішення оскаржило ФГ «Бурка В.В». В апеляційній скарзі зазначає, що вказане рішення ухвалене без дотримання Конституції та законів України та з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його позову, оскільки відповідач жодним чином не спростував позовні вимоги та не надав жодного доказу, який стосується розгляду його заяви про вчинене кримінальне правопорушення. Звертає увагу на те, що суд не зазначив в рішенні, що прокуратурою м. Львова дотримано вимог чинного законодавства при розгляді його заяви про злочин, а відтак вважає, що він надав достатньо доказів на обґрунтування свого позову. На думку апелянта, суд зобов»язаний підтвердити незаконність дій прокуратури при розгляді його заяви про вчинене кримінальне правопорушення, оскільки таке ним подано в порядку КПК, а не в порядку ЗУ «Про звернення громадян». Стверджує, що бездіяльність полягала у невнесенні його заяви про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань, його не визнано потерпілим та по ній не було розпочато розслідування. Такими діями Прокуратура м. Львова порушила норми ч.4,7 ст.214 КПК України. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з відповідача в користь ФГ «Бурка В.В.» 1000000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу прокурора Заяць І.Є. перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду цілком відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, у грудні 2015 року ФГ «Бурка В.В.» в особі представника Бурка В.В. звернувся із вищевказаним позовом та просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України та з Прокуратури м.Львова в користь ФГ «Бурка В.В.» 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті незаконних дій посадових осіб прокуратури м.Львова.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20.06.2014 року за вих..№271 надіслав на адресу Генеральної прокуратури України, заяву в якій просив відкрити кримінальне провадження відносно судді Львівського окружного адміністративного суду Брильовського Р.М., який на думку позивача, порушуючи присягу, зловживаючи посадовим становищем, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації при розгляді заяви про роз»яснення рішення, постановив завідомо неправосудну ухвалу від 20.05.2014 року по справі №2а-158/08 в результаті чого ФГ «Бурка В.В.» було позбавлене прав гарантованих Конституцією України та нанесено Фермерському господарству шкоду.

Стверджував, що його заява була подана в порядку КПК України, а не в порядку ЗУ «Про звернення громадян», а тому повинна була бути внесена в ЄРДР, однак цього зроблено не було, а перенаправлено її заступнику прокурора Львівської області, звідти направлено прокурору м. Львова, а останнім така скерована прокурору Залізничного району м. Львова. Зазначає, що такі дії Прокуратури м.Львова є неправомірними. Внаслідок таких дій Фермерськрому господарству спричинено моральні страждання які полягають у приниженні честі, гідності, ділової репутації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з вимог ст.60 ЦПК України, у зв»язку з тим, що позивач не надав підтверджуючих документів, щодо не внесення до ЄРДР його заяви про кримінальне правопорушення. Крім цього, останнім не надано доказів того, в чому проявилося приниження ділової репутації та які моральні страждання внаслідок таких дій було спричинено Фермерському господарству.

Колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обґрунтованим виходячи з наступного.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статті 56, і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95року (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК України).

У відповідності до ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації. А визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Оскільки позивачем не доведено наявність шкоди та вини відповідача в заподіянні такої шкоди, не надано жодних доказів, що дії прокуратури були протиправними, суд вірно відмовив у задоволенні вимог позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Твердження позивача в апеляційній скарзі, що відповідач ніяким чином не спростував позовні вимоги не приймаються до уваги, оскільки обов»язок подавати докази лежить саме на позивачу, який вважає, що його права порушені.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та спір вирішений у відповідності до вимог матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Мікуш Ю.Р.

Судді: Ніткевич А.В.

Тропак О.В.