АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2467/16 Справа № 204/6046/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черкез Д. Л. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І.,Прозорової М.Л.

при секретарі - Самокиші О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суд м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним-,

ВСТАНОВИВ

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, в якому просив визнати: свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого в реєстрі за №5-690 від 29 травня 2013 року та свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0897 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого в реєстрі за №5-693 від 29 травня 2013 року, які видані Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_4 - недійсними.

Рішенням Красногвардійського районного суд м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 мала двох синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н., які є сторонами по справі.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Красногвардійським районним РАЦС м. Дніпропетровська 23 липня 1966 року, актовий запис № 941 (а. с. 5) та ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого Красногвардійським районним РАЦС м. Дніпропетровська 27 серпня 1963 року, актовий запис № 1568 (а. с. 55). Згідно зазначених свідоцтв про народження батьками вказані - ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Також встановлено, що ОСОБА_5 було надано в безстрокове користування земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 30 травня 1961 року, посвідченого третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 13 липня 1961 року, та зареєстрованому в реєстрі за № 2-3209 (а.с. 64-65). Згідно відмітки БТІ на зазначеному договорі встановлено, що право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_5 04 березня 1965 року, що також підтверджується витягом КП ДМБТІ № 35915658 від 19 жовтня 2012 року (а.с. 62).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д* № 4003 від 06 жовтня 1997 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21 серпня 1997 року № 1343, власником земельної ділянки площею 0,0897 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_5 (а. с. 76)

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_5 померла (а. с. 5).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, що складається з: домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0897 га., кадастровий номер НОМЕР_1.

Позивач по справі - ОСОБА_2 звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини яка була зареєтрована за № 328 від 15 березня 2006 року, в якій він зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла його матір, ОСОБА_5 На день її смерті залишилася спадщина, яку він приймає. Крім нього, спадкоємцем за законом є син померлої - ОСОБА_4 (а.с. 46).

Крім того, відповідач по справі - ОСОБА_4 також звернувся до нотаріальної контори через свого представника - ОСОБА_7, (яка діяла на підставі довіреності від 03.05.2012 року, зареєстрованої під № 469) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 53).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 29 травня 2013 року, виданих державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., зареєстрованих в реєстрі за № 5-690 та №5-693, спадкоємцями майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5, є її сини: ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та спадкове майно складається по 1/2 частці житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,0897 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за вказаною адресою (а. с. 104, 105).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст. 1216 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Оскільки ОСОБА_4, який на час смерті своєї матері - ОСОБА_9, постійно проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1, з заявою про відмову від спадщини не звертався, а отже на підставі ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину у встановленому законом порядку та набув право на спадкування спадкового майна, що залишилося після смерті його матері.

Таким чином свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2013 року були видані правомірно та на законних підставах.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно до вимог ст.1301 ЦК України вбачається, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

А відповідно до положень ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду із вказаними поговними вимогами ОСОБА_2 посилався на те, що на його мати ОСОБА_5 до дня смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, а тому вважає, що відповідач не прийняв спадщину у встановленому законом порядку, оскільки проживав та був зареєстрований за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1, і не мав права на спадкування, оскільки звернувся до нотаріуса з пропуском строку для прийняття спадщини, а тому видані нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом слід визнати недійсними.

Разом з цим відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи № 003876 від 12 липня 2013 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 р. н., з 15 листопада 1997 року значилась зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 (зв. бік а. с. 5).

Факт реєстрації ОСОБА_5 за вказаною адресою: АДРЕСА_2, підтверджується також листом № 3080/4 від 13 листопада 2015 року відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ДМС України ГУ в Дніпропетровській області (а.с. 151).

А згідно домової книги для прописки громадян, які мешкають у будинку АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_5, була зареєстрованою та проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 03 квітня 1965 року та знялася з реєстрації 13 квітня 1995 року (а.с. 133-135).

Після зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, 15 листопада 1997 року ОСОБА_5 зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_2, що також підтверджується копією домової книги для прописки громадян, які мешкають у будинку АДРЕСА_2 (а.с. 130-132), та була зареєстрована за вказаною адресою до дня своєї смерті.

Згідно довідки від 17 листопада 2015 року виданої головою квартального комітету № 13 Кулик В.А. судом встановлено, що ОСОБА_5 на день своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 року, проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 152).

Крім того, судом встановлено, що обидва будинки за АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 знаходяться на одній земельній ділянці, яка й була надана померлій матері для будівництва житлового будинку у 1961 році.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 на час відкриття спадщини фактично проживала як за адресою: АДРЕСА_1 так і за адресою АДРЕСА_2, у будинку, який розташований у тому ж дворі що і її постійне місце проживання, а тому на підставі ст. 1268 ЦК України відповідач вважається таким, що прийняв спадщину у встановленому законом порядку та набув право на спадкування спадкового майна, що залишилося після смерті його матері.

А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача на незаконність рішення суду, з тих підстав, що саме відповідач пропустив строк прийняття спадщини, а тому свідоцтво про право на спадщину підлягає скасуванню, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки цим обставинам суд першої інстанції вже дав належну оцінку, а тому ці доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суд м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: