Справа № 366/3424/15-ц Головуючий у І інстанції Ткаченко Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/1714/16 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко Л. І.
Категорія 22.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Даценко Л.М.,

За участі секретаря: Говорун В.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 14 січня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Іванківського міжрайонного управління юстиції, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною скаргою, в якій просила суд визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Іванківського міжрайонного управління юстиції Київської області про відкриття виконавчого провадження від 11.11. 2015 року, посилаючись на те, що виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого документу, строк пред"явлення до виконання якого сплив.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 14 січня 2016року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 11.11.2010 року Іванківським райсудом Київської області на виконання рішення по справі № 2-622/2009 року , яке набрало законної сили 17.08.2009 року , було видано виконавчий лист № 2-622 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АК "Правекс Банк " заборгованості за кредитним договором у розмірі 229 852,70 грн. Строк пред»явлення його до виконання визначено в три роки.

Заява про примусове виконання рішення суду за вказаним виконавчим листом була подана 11.11.2015 року, на підставі якої було відкрито виконавче провадження.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_3, виходив з того, що оскільки 25.06.2014 року виконавчий лист був повернутий стягувачу, то пред'явлення його до виконання 5 березня 2013 року та відкриття виконавчого провадження 11.11.2015 року відповідає вимогам закону в зв'язку з перериванням строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця, дія чи бездіяльність якого оскаржується. Однак у випадку коли заявник, державний виконавець не можуть з'явитися у судове засідання з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Розглядаючи подібні скарги, суди повинні враховувати роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07 лютого 2014 року.

Відповідно до п. 20 зазначеної Постанови Пленуму, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Крім того, відповідно до п. 21 цієї ж Постанови, перевіряючи додержання строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд має враховувати як положення ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження", так і інші акти законодавства, якими врегульовано це питання. При цьому відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року в редакції станом на 27 листопада 2009 року виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист № 2-622 було видано Іванківським районним судом Київської області 11 листопада 2010 року, а виконавче провадження відкрито 11 листопада 2015 року, тобто з пропуском встановлених законом строків пред'явлення виконавчого листа до виконання. При цьому посилання суду в ухвалі на переривання строків пред'явлення виконавчого листа до виконання поверненням його стягувачу 25 червня 2014 року матеріалами справи не підтверджуються, в зв'язку з чим висновок суду про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги є необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи.

Крім цього, суд І інстанції в свої ухвалі зазначає, що помилки в постанові про відкриття виконавчого провадження були виправлені державним виконавцем, проте матеріали справи вказаних відомостей не містять.

В ухвалі суд посилається на заява про примусове виконання рішення суду за вказаним виконавчим листом була подана 11.11.2015 року, на підставі якої було відкрито виконавче провадження, проте вказана заява в матеріалах справи відсутня.

Відповідно до п. 17 зазначеної вище Постанови Пленуму до участі у справі, за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби, як заінтересована особа залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Всупереч вищевказаним роз'ясненням судом І інстанції не залучено як заінтересовану особу стягувача пор справі - АКБ «Правек-Банк».

Суд, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2, виходив з того, що підстави для задоволення такої скарги відсутні, проте в ухвалі не мотивував такий висновок та не вказав, у чому полягає безпідставність вимог ОСОБА_2

Оскільки суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушив порядок розгляду даного роду справ, встановлений для їх вирішення, ухвала суду від 14 січня 2016 року підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 312,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 14 січня 2016 рокускасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: