Справа № 534/470/15-ц
Провадження № 2/534/32/16

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2016 року Комсомольський міський суд
Полтавської області
в складі: головуючого судді Куц Т.О.
при секретарі Ребриній О.О.
з участю представника позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №1 до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням та стягнення заборгованості ,

В С Т А Н О В И В:
КЖРЕП № 1 звернулося до суду з позовом до відповідача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1 та стягнути заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території в сумі 1459 грн 84 коп , судовий збір в сумі 243 грн 60 коп. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до ордеру № 76 серії Г від 14.09.2005 року в кімнату АДРЕСА_1 зареєструвався відповідач, але з грудня 2012 року в кімнаті не проживає , в кімнаті без дозволу Комсомольської міської ради проживають квартиранти, а з вересня 2014 року кімнату орендує ОСОБА_4 . Просить суд винести рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним житлом та стягнути з нього на їх користь заборгованість за утримання будинку та прибудинковою територією в сумі 1459 грн 84 коп та судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.(а.с.2-3).
27.01.2016р. позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з утримання будинку та прибудинковою територією станом на 01.012016р. в сумі 1798 грн 47 коп (а.с.89)
В судовому засідання представник позивача підтримала позовні вимоги , посилаючись на обставини зазначені в позові.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 16.12.2015р. позов визнав повністю і підтвердив , що дійсно в кімнаті АДРЕСА_1 він не проживає давно , більш ніж шість місяців. В спірній квартирі проживали квартиранти, а він проживав в різних місцях , у своїх батьків та знайомих , більше всього у свого діда в селі. За час відсутності в спірному жилому приміщенні не хворів, в лікарнях не перебував, займається вантажоперевезеннями , але офіційно ніде не працює. За житлово комунальні послуги він не платив, за дозволом на тимчасове проживання в його квартирі квартирантів не звертався, коменданта гуртожитку про вселення квартирантів не повідомляв. Доказів на підтвердження свого працевлаштування або догляду за ділом в селі не має. Претензій з приводу надання послуг КЖЕП №1 не пред`являв, розмір заборгованості згідно позовних вимог визнав повністю.
В судовому засіданні 28.01.2016р. відповідач ОСОБА_2 позов КЖЕП №1 не визнав повністю, посилаючись на те , що залишав місце проживання в кімнаті АДРЕСА_2 лише на час , що не перевищує 3-4 дні , постійно повертаючись в свою кімнату. В грудні 2014р. він заселив в спірну кімнату квартиранта ОСОБА_4 з якою у нього була домовленість, що вона проживає в кімнаті лише у його відсутність , а коли він повертається , вона залишає його кімнату і йде проживати до своїх друзів чи знайомих, тобто вона жила 2-3 дні, а потім він 3-4дні, до тих пір поки ОСОБА_4 не виселилась. В кімнаті є його меблі , холодильник. Електричним освітлення та електричними приладами він взагалі не користується з метою економії.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення за таких обставин.
Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_3 , в якому розташована кімната відповідача, перебуває на балансі КЖРЕП №1 (а.с.10,11).
На підставі ордеру № 76 серія Г від 14.09.2005 р. ОСОБА_2 надано в користування кімнату АДРЕСА_1 (а.с.5) .
Відповідно до довідки КЖРЕП № 1, в спірній кімнаті зареєстрований ОСОБА_2 (а.с.4).
Факт непроживання відповідача ОСОБА_2 в спірній кімнаті підтверджується актом від 25.02.2015 р., згідно якого ОСОБА_2 з грудня 2012р. в спірній кімнаті не проживає , з вересня 2014 р. в даній кімнаті проживає орендар ОСОБА_4 (а.с.8).
Згідно виписки з особистого рахунку ОСОБА_2 заборгованість по квартирній платі (експлуатаційним витратам ) станом на 01.02.2015р. складає 1459 грн 84 коп (а.с.6).
Згідно виписки з особистого рахунку ОСОБА_2 заборгованість по квартирній платі (експлуатаційним витратам) станом на 01.01.2016р. складає 1791 грн 40коп (а.с.90,91).
Свідок ОСОБА_5 показала суду, що проживає в кімнаті АДРЕСА_4 , вселилась в неї в 2004р. Приблизно через шість місяців в квартиру АДРЕСА_1 вселився відповідач ОСОБА_2 , який проживав із своєю дружиною. Потім ОСОБА_2 посварився із жінкою і їздив на заробітки. Останній раз вона була в квартирі відповідача в грудні 2015р. і бачила в квартирі відповідача його батька ОСОБА_6 та його товариша, які готували їжу і попросили в неї тарілки. В квартирі відповідача є диван, стіл, холодильник. Відповідач приходив до своєї квартири рідко, вона його бачила не більше трьох разів на рік після 2010року. В даний час вона пригадала , що чоловікам , що знаходились в кімнаті відповідача вона приносила не тарілки , цибулю чи сіль.
Свідок ОСОБА_7 показала суду, що працює комендантом в гуртожитку по АДРЕСА_3 з серпня 2011р., вона приймала участь в інвентаризації кімнат, відносно тих осіб , які проживають без прописки та відсутні за місцем проживання складаються відповідні акти. З грудня 2012р. ОСОБА_2 з своєю цивільною дружиною проживав в кімнаті АДРЕСА_2 декілька місяців, потім в зазначену квартири заселялись квартиранти з дозволу відповідача чи членів його сім`ї. Деякий час спірна квартира стояла закрита. Останній раз вона бачила ОСОБА_2 приблизно два роки назад , при тому що в 2013 році вона працювала змінами вдень та вночі , в 2014р та в 2015р. вона працювала лише вдень з 08 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин. Інформацію для акту про не проживання ОСОБА_8 вона брала зі слів сусідів і зокрема квартиранта ОСОБА_4 , яка з моменту вселення в квартиру відповідача проживала в ній постійно з сином інвалідом. Батько відповідача приходив до ОСОБА_4 з приводу оплати за житло. В даний час спірна квартира стоїть закрита , претензій з приводу надання послуг по обслуговуванню квартири та прибудинкової території ОСОБА_2 ніколи не пред`являв , кореспонденцію не отримував , за цією адресою його розшукували працівники військомату , але за цією адресою не змогли знайти.
Свідок ОСОБА_9 показала суду, що проживає в кімнаті АДРЕСА_5 . Відповідач ОСОБА_2 це її бувший сусід із кімнати №104. Раніше вони дружили сім`ями. Останній раз бачила відповідача в кімнаті №104 приблизно 7-8 вісім років назад. Вона також приймала участь в складанні акту про не проживання відповідача в спірній кімнаті. Перш ніж його підписувати вона перечитала його зміст, в ньому все було зазначено вірно. Відповідач не проживає в спірній квартирі не менше 5 років , у нього цю квартиру знімали молоді квартиранти , але ніхто не проживав більше року.
Свідок ОСОБА_4 показала суду, що заселилась разом із сином інвалідом в квартиру АДРЕСА_1 в вересні 2014р. Після вселення до неї приходила молода пара , які до цього проживали в спірній кімнаті і попросили віддати їм парасольку та деякі речі , які вони забули при виселенні з цієї квартири. Вона віддала їм ці речі. Вищезазначену квартиру вона знайшла по об`яві, зняла за усною домовленістю приблизно на один рік і платила за неї регулярно по 1000 грн в місяць. Гроші за проживання в квартирі вона віддавала жінці , яка приходила , потім хлопчику який приходив від неї , а потім батькові відповідача . Вона підписувала у коменданта якийсь акт , але вважала , що це акт про заборгованість по світлу, зміст його не перечитувала. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син інвалід , що постійно проживав разом з нею і за станом здоров`я не міг залишати місце проживання. Після його смерті вона виселилась із спірної кімнати, їй підвищили плату за проживання до 1500 грн. Під час її проживання в спірній квартирі відповідач не приходив жодного разу, не приходили також ні його друзі чи знайомі.
Свідок ОСОБА_10 показав суду , що проживає в кімнаті АДРЕСА_6 з 2011р.В спірній квартирі АДРЕСА_2 відповідача він ніколи не бачив , йому лише відома , що в цю квартиру восени 2014р . вселилася двірник ОСОБА_4 і проживала в ній по весну 2015р включно. Після того в зазначеній квартирі ніхто не проживає. Він приймав участь в складанні акту про не проживання відповідача , і заходив до спірної кімнати в якій все було опечатано. В кімнаті стояли меблі : шафа, стіл, стілець. Особистих речей та посуду в спрій кімнаті не було.
Свідок ОСОБА_11 показав суду, що знайомий з відповідачем через його батька, оскільки вони сусіди по дачі. Іноді ввечері, в 2013р., в 2014р. повертаючись з дачі він завозив клубнику , картоплю або рибу відповідачу. Були випадки, коли він на вулиці Портовій в м. Комсомольську передавав передачі відповідачу від його батька. В грудні 2014р.він передавав карасів і заходив до кімнати відповідача АДРЕСА_2 . В кімнаті він бачив стіл, два стільця та ліжко біля вікна.
Суд розцінює факт перебування в спірній кімнаті відповідача в грудні 2015р. свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , як створення штучного доказу в період перебування справи в суді про визнання ОСОБА_2 таким , що втратив право користування жилим приміщенням , оскільки зазначені свідки не змогли пояснити ціль свого візиту, свідок ОСОБА_5 спочатку сказала , що позичала сусідам тарілки , оскільки в неї багато посуду , потім пригадала , що це не так , вона давала цибулю чи сіль. Що якраз вказує на відсутність у відповідача в кімнаті , як посуду так і продуктів харчування.
Посилання представника відповідача на те , що акт про не проживання відповідача складався пастами різного кольору не заслуговують на увагу , оскільки є не суттєвими і не впливають на його зміст.
Посилання представника відповідача на наявність письмових питань позивача до свідка ОСОБА_4 в письмовій формі , що містять відповіді на них, суд приймає до уваги , як пояснила свідок , це було зроблено завчасно , оскільки вона дуже хвилюється і боїться розгубитися в суді. Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні дала більш детальні та конкретні відповіді на запитання всіх учасників процесу, виходячи за межі письмових відповідей , тому суд враховує саме безпосередні показання свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні, якій було запропоновано розповісти все, що їй особисто відомо у справі, а потім всі учасники процесу скористалися своїм правом задавати їй питання .
Судом встановлено, що спірним житлом є жила кімната АДРЕСА_2 . Вказане житлове приміщення на підставі розпорядження Комсомольської міської ради №632-р від 01.09.2005р . та ордеру на жилу площу в гуртожитку №76 серія Г надано ОСОБА_2 , який працював ПП «Дінас » для проживання сім`єю , що складається з одного чоловіка (а.с.5).
Між тим, вказаний будинок юридично не мав статусу гуртожитку, оскільки не був зареєстрованим таким у виконкомі Комсомольської міської ради, хоча жилі кімнати вказаного будинку надавалися підприємствами своїм працівникам за спеціальними ордерами для заселення як в гуртожиток.
Згідно рішення виконавчого комітету Комсомольської міської ради від 31.08.1998 року №165 майно ВАТ «Полтавський ГЗК», в тому числі житловий будинок по АДРЕСА_3 , прийнято у комунальну власність міської ради. Пунктом 11 вказаного рішення передбачено використовувати зазначений будинок як житловий будинок для тимчасового проживання сімей, котрі мають потребу в соціальному захисту (житловий фонд соціального призначення) (а.с.10).
Стаття 132-1 ЖК України визначає, що до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання. Частиною 4 статті 132-1 передбачено, що жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відносяться до спеціалізованих жилих приміщень, які повинні відповідати санітарним та технічним вимогам. Жила площа в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання надається за нормами, встановленими для проживання громадян у гуртожитках.
Відповідно до ч.1,4,5 статті 132-2 ЖК України жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і сукупний дохід недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення.
Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання. Підставами для дострокового припинення права громадянина на користування жилим приміщенням є: надання громадянину або придбання ним іншого жилого приміщення; підвищення доходів громадянина до рівня, який дозволяє йому укласти договір найму іншого жилого приміщення; порушення громадянином правил користування жилим приміщенням з фондів житла тимчасового проживання; приведення мешканцем жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у непридатність для його використання;інші підстави, встановлені законом.
Аналогічні положення щодо порядку надання і користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання викладені у затвердженому постановою КМУ від 31.03.2004 року №422 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання.
Заявляючи позов про визнання ОСОБА_2 таким , що втратив право користування спірним житлом, позивач посилався на норми ст.ст.71,72 ЖК України та на непроживання відповідача в цьому житлі з грудня 2012р., тобто більше 6 місяців без поважних причин.
З огляду на положення ст.ст.132-1, 132-2 ЖК України , суд вважає, що правова підстава позову - ст.71 ЖК України підлягає застосуванню.
Згідно ч.ч.1,2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення паротягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Частина третя ст.71 ЖК встановлює вичерпний перелік випадків збереження за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї жилого приміщення понад шість місяців.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з грудня 2012 року залишив спірне житло та не користується ним, оскільки проживає в різних місцях , в тому числі в свого діда в селі.
Вказаний факт не заперечував відповідач, однак стверджував про періодичне користування спірною кімнатою , в тому числі під час проживання в ній свідка ОСОБА_4 , посилаючись на те , що коли він повертався , ОСОБА_4 на декілька днів залишала його кімнату і проживала у своїх друзів та знайомих . Коли він через декілька днів залишав спірну кімнату, ОСОБА_4 поверталась і продовжувала проживати в ній. Показання відповідача щодо такого почергового проживання в спірній кімнаті повністю спростовані свідком ОСОБА_4 , яка показала , що протягом проживання в кімнаті відповідача вона проживала там із свої сином інвалідом дитинства , який не залишав цього житла до самої смерті , свого житла вони не мали і як переселенці не мали в місті ні рідних , ні знайомих. В період їх проживання в кімнаті вони проживали в ній і жодного разу до них не з`являвся відповідач. їм не було до кого куди
Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
За загальним правилом, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи( стаття 57 ЦПК). Стаття 64 ЦПК до письмових доказів відносить будь-які документи, акти, довідки, листування або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Викладені позивачем обставини відповідачем не спростовані. Натомість ним не надано ніяких доказів про поважність причин не проживання в спірній кімнаті .
Посилання відповідача про те , що він періодично повертався до спірної кімнати у період, який менше ніж шість місяців, був відсутній в спірному жилому приміщенні з поважних причин, оскільки періодично за сімейними обставинами та в зв`язку з роботою був вимушений залишати своє помешкання, - не ґрунтуються на будь-яких належних доказах.
Крім того, суд звертає увагу на спеціальний статус спірного житла , яке належить до фонду житла для тимчасового проживання та яке надається громадянам з метою їх соціального захисту на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання (ч.4 ст.132-2 ЖК).
Оскільки встановлено, що відповідач не проживає у спірному житлі без поважних причин більше шести місяців, тому підлягає визнанню таким , що втратив право користування цим житлом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд враховує також ту обставину , що будинок за адресою АДРЕСА_3 не газифікований , тому життєдіяльність мешканців будинку пов`язана з використанням електроенергії , відповідач уникає відповідей щодо показань лічильника електроенергії , посилаючись на те, він не користується електроприладами і електричним освітленням в цілях економії .
Аналізуючи вищезазначені докази, а саме акт про не проживання відповідача, в якому містяться відомості про обставини , які мають суттєве значення для справи та доводять факт не проживання відповідача у спірній квартирі і ці обставини підтвердили особи , що його підписували допитані в судовому засіданні, суд вважає , що в ході судового розгляду справи знайшло своє підтвердження не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірному жилому приміщенні понад шість місяців поспіль без поважних причин і він втратив право користування ним, тому позов КЖРЕП № 1 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає до задоволення.
Стаття 68 ЖК України, передбачає обов`язок споживача вносити плату за комунальні та інші послуги. Суд вважає , що вимоги щодо стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території з відповідача підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки підтверджуються матеріалами справи і будь яких претензій щодо надання неналежної якості послуг та претензії щодо їх розміру відповідач позивачу не пред`являв . Посилання представника відповідача на відсутність відповідного договору про надання послуг не заслуговують на увагу, оскільки відсутність договору не звільняє споживачів від оплати наданих їм житлово комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами, що прямо передбачено ч.2ст.162 ЖК України та п.5ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово комунальні послуги ».
Відповідно до ст. 88 ЦПК України відповідач має відшкодувати на користь позивача судові витрати в сумі 243,60грн. судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 60,61, 88,209,212,214 ЦПК України, ст.ст.71,72 ЖК України, суд ,

В И р і ш и в :
Позов Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 1 задовольнити .
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1 .
Стягти з ОСОБА_2 на користь КЖЕП № 1 заборгованість по утриманню будинку, прибудинкової території в сумі 1798 грн 47 коп, судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .
Суддя Т.О.Куц