У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що в період шлюбу з відповідачем ними у 2010 році придбано автомобіль «ВАЗ 21101 ЗНГ», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за 48 564 грн 68 коп., з метою придбання якого було укладено кредитний договір між відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк». У серпні 2013 року кредит було повністю погашено і знято обтяження з автомобіля, який передавався у заставу. З урахуванням того, що автомобіль є спільним майном подружжя, не може бути поділений в натурі, позивач просила стягнути з відповідача компенсацію половини вартості автомобіля в сумі 32 012 грн 40 коп.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача компенсацію належної йому половини вартості майна у спільному майні подружжя у розмірі 3 930 грн шляхом зарахування у рахунок зменшення суми грошової компенсації, яка підлягає стягненню з нього на її користь за частку в автомобілі. Свої вимоги обґрунтував тим, що за час шлюбу з відповідачкою ними набуто й інше майно: мобільний телефон вартістю 380 грн; ноутбук - 2 790 грн; велотренажер магнітний - 2 130 грн; диван - 2 570 грн, на загальну суму 7 870 грн, а також, спірний автомобіль частково був придбаний за його особисті кошти в сумі 22 367 грн 36 коп., отримані від продажу спадкового майна, що становить 49 % його загальної вартості, отже, спільним майном подружжя є лише 51 % вартості автомобіля.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано легковий автомобіль «ВАЗ 21101 ЗНГ», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя.

У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за Ѕ частку в спільному майні подружжя у розмірі 21 900 грн та залишено за ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 01 березня 2016 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 квітня 2015 року в частині вирішення зустрічного позову скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, відповідно до ст.ст. 69-71 СК України та, враховуючи згоду сторін щодо вартості спірного автомобіля, який є неподільною річчю, згоду позивача на грошову компенсацію частки у праві спільної сумісної власності, дійшов правильного висновку про залишення права власності на спірний автомобіль за відповідачем, стягнувши на користь позивача грошову компенсацію за Ѕ частку у спільному майні подружжя.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги про присудження у натурі усього майна одному із подружжя, не визначивши частки у спільному майні, передання у власність або присудження конкретного майна кожному із подружжя, що могло бути заявлене лише за умови вирішення грошової компенсації за згодою другого з подружжя, і тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог та в цій частині ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в частині залишення без змін апеляційним судом ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов