УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Мельниченко Вадим Сергійович, начальник відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Костенко ЛюдмилаІванівна, публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця та начальника відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві,

за касаційною скаргою відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаною скаргою, у якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві МельниченкаВ.С., а також начальника відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві) Костенко Л.І., яка полягає у невиконанні дій, передбачених чинним законодавством України з передачі арештованого майна - автомобіля марки VolvoХС90, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, на реалізацію.

На обґрунтування скарги посилався на те, що 14 серпня 2013 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 39334870 на підставі виконавчого листа № 2-840/13, виданого Солом'янським районним судом м. Києва 25 червня 2013 року, про стягнення з нього та ОСОБА_7 солідарно заборгованості за кредитним договором на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у сумі 449 430 грн 17 коп.

Вказав, що у межах виконавчого провадження 18 березня 2014 року державний виконавець Мельниченко В.С. склав акт про опис та арешт належного йому на праві власності автомобіля та передав його на відповідальне зберігання ОСОБА_8, а в серпні 2014 року на його адресу надійшов лист з копією висновку з незалежної оцінки майна. З оцінкою автомобіля він погодився, але 27 лютого 2015 року йому стало відомо, що місце знаходження вилученого у нього автомобіля державному виконавцю ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві невідоме і останнім не виконано дії з передачі арештованого майна (автомобіля) на реалізацію, у зв'язку із чим 26 лютого 2015 року державним виконавцем винесена постанова про розшук майна вказаного вище автомобіля.

Посилаючись на те, що бездіяльністю державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Мельниченка В.С. та начальника ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Костенко Л.І. порушені його права та обов'язки, створені передумови для втрати належного йому заставного майна, а у разі якщо автомобіль не буде знайдено, йому будуть заподіяні збитки, так як він втратить можливість погашення частини боргу за рахунок заставного майна та права власності на це майно, ОСОБА_4 просив задовольнити скаргу.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Мельниченка В.С., а також начальника ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Костенко Л.І., яка полягає у невиконанні дій, передбачених чинним законодавством України з передачі арештованого майна, автомобіля марки Volvo ХС90, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, на реалізацію.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року апеляційну скаргу головного державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Козака Р.П. відхилено, ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що згідно з цим Законом підлягають примусовому виконанню.

При цьому п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону визначено, що заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 62 вказаного Закону майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 58 цього Закону.

Відповідно до п. 2. Розділу II Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2014 року № 656/5 (далі - Тимчасовий порядок), державний виконавець у строк не пізніше п'яти робочих днів після закінчення 10-денного строку подачі заперечень сторін виконавчого провадження проти визначення вартості (оцінки) майна або у разі відсутності таких заперечень готує для проведення реалізації майна документи, передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень і направляє їх до відповідного структурного підрозділу головного управління юстиції у м. Києві та областях, які беруть участь в експерименті, що забезпечує реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України.

Згідно п. 4.5.6. розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, ствердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, начальник відділу якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, забезпечує правильність та повноту підготовлених документів.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи скаргу, дійшли обґрунтованого висновку, що внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця та неналежного здійснення контролю начальником ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві, рішення суду не виконувалося, незважаючи на те, що опис та арешт автомобіля було проведено державним виконавцем 18 березня 2014 року, а 07 серпня 2014 року суб'єктом оціночної діяльності була проведена оцінка автомобіля, проте арештоване майно не передавалося для реалізації та тривалий час перебувало на зберіганні у фізичної особи без належного оформлення відносин з таким зберігачем, що призвело до його втрати.

Крім того апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи представника ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про те, що начальник ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Костенко Л.І. деякий час перебувала у відрядженні і її обов'язки виконували інші особи, оскільки такі обставини не зазначені у апеляційній скарзі ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві та суду першої інстанції такі докази не надавалися, незважаючи на те, що представник виконавчої служби приймав участь у розгляді справи.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних ухвал, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська