Справа № 450/2807/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/2655/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретар: Симець В.І.,

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, правонаступником якого є ОСОБА_6, про визнання права в спільній сумісній власності на квартиру,

встановила:

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року в задоволенні вказаному вище позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, просить його скасувати й ухвалити нове рішення по суті вимог, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не повно зясував обставини, що мають значення для справи. Зокрема, заявник посилається на те, що судом не взято до уваги те, що факт доплати ним особисто за надлишкову площу при приватизації спірної квартири відповідачами підтверджується рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали і обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити часткового з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Встановлено, що в жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. На обґрунтування вимог покликається на те, що під час спільного проживання з відповідачкою ОСОБА_6, у 2002 році разом з їхнім спільним сином та батьками відповідачки було приватизовано спірну квартиру № 41, що в будинку № 6 по вул. Кармелюка, про що видано свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру від 02 12.2002 року. На момент приватизації він був зареєстрований у спірній квартирі та разом з усіма співмешканцями подав заяву на участь у приватизації квартири. Однак, в порушення вимог закону, не зважаючи на подану заяву, його не було включено в приватизацію, без жодних на те пояснень. Крім того, спірна квартира була з надлишковою площею 2 кв. м. і надлишок площі був оплачений грошима на вимогу організації, що виготовила документи на приватизацію ПП «Профіт», що підтверджується рішенням Пустомитівського районного суду від 11 червня 2014 року.

Посилаючись на викладене та те, що спірна квартира приватизована з доплатою грошима, відтак ця площа є спільною сумісною власністю, оскільки оплату було проведено ним особисто.

Відмовляючи у задоволені вимог районний суд виходив зокрема з того, що позивачем на підтвердження своїх доводів не доведено здійснення ним такої доплати.

Однак з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2014 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про скасування розпорядження про приватизацію спірної вищевказаної квартири та визнання незаконним свідоцтва про право власності на квартиру відмовлено. (а.с.10-13).

При розгляді цієї справи судом було встановлено, що позивача безпідставно виключено з процесу приватизації цієї квартири та те, що він особисто здійснив на рахунок органу приватизації доплату грошима за надлишки площі. Однак в позові було відмовлено у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Тобто при розгляді цієї справи судом установлено преюдиційний факт про те, що доплату за надлишки площі при приватизації квартири здійснив позивач.

У звязку з цим та з урахуванням положень ст. 61 ЦПК України позивач звільнений від доказування факту оплати за надлишки площі квартири.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відтак, рішення суду, за таких обставин, підлягає до скасування.

В той же час, відповідно до ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Частина 2 цієї статті передбачає підстави виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема такими є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, звернутися з позовом про захист права власності шляхом його визнання може саме власник цього майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, і це право повинно підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, на підставі яких у встановлених законом випадках здійснюється реєстрація права власності.

Встановлено, що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 11.02.1997 р., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та позивачу ОСОБА_2, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», була передана у приватну власність квартира АДРЕСА_1, загальною площею 52 кв. м. (а.с.7).

02 грудня 2002 року на підставі вказаного вище закону ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було передано у власність спірну квартиру № 41, що в будинку № 6 по вул. Кармелюка в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області, загальною площею 65 кв. м., про що видано свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) (а.с.5).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_8 померла 14 березня 2015 року (а.с.73).

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 жовтня 2015 року стверджується, що спадкоємцем ? частки спірної квартири № 6 по вул. Кармелюка в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області, яка належала померлій ОСОБА_8, є її дочка ОСОБА_6 (а.с.93).

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація передбачає безоплатну передачу громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв. м на сім'ю.

Статтею 3 цього Закону визначено, що приватизація здійснюється шляхом:

безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю;

продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Як вбачається з матеріалів справи вищевказане свідоцтво про право власності на спірну квартиру видано на підставі розпорядження (наказу) № 169 Західноукраїнської геофізичної розвідувальної експедиції і стверджує, що ця квартира належить на праві власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Таким чином, лише після сплати за надлишкову площу 2 кв. м. було видане вказане вище свідоцтво відповідачам.

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» передання займаних квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або часткову за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Таким чином, позивач, оплачуючи кошти за надлишки при приватизації, розумів, що приватизація здійснюється лише на відповідачів, оскільки в протилежному випадку при приватизації надлишків не було.

Посилання апелянта на 60 СК України як на підставу задоволення вимог позивача є безпідставним, оскільки Сімейний кодекс України набрав чинності з січня 2004 року, а приватизація спірної квартири відбулась в 2002 році, коли діяв КпШС.

Відтак, з урахуванням вищевказаних обставин та з урахуванням чинності розпорядження про приватизацію спірної квартири та свідоцтва про право власності на квартиру, вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволені вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

ОСОБА_11