У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаною скаргою, посилаючись на те, що постановами про відкриття виконавчого провадження від 8 липня 2015 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22 липня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на підставі судового рішення про стягнення з неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») боргу в розмірі 354 265 грн 66 коп. та судових витрат у розмірі 3 219 грн. Зазначила, що судове рішення набрало законної сили 19 квітня 2013 року, а заява про примусове виконання подана лише 7 липня 2015 року. Отже, вважала, що державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 8липня 2015 року у порушення вимог законодавства. Вищевказані постанови вона знайшла у своїй поштовій скрині 21 липня 2015 року, а,звернувшись до поштового відділення, дізналась, що жодної кореспонденції не отримувала.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця Літвінової А.І. щодо відкриття виконавчого провадження від 8 липня 2015 року за виконавчим листом від 22 липня 2013 року та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 8 липня 2015 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 вересня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду, ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, постановлено нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Літвінової А.І. щодо відкриття виконавчого провадження від 8 липня 2015 року за виконавчим листом № 2/205/1628/2013 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 8 липня 2015 року незаконними.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права йпорушення норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що доводи заявника щодо неправомірності дій державного виконавця є безпідставними, оскільки останній діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та у межах своїх повноважень.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи, доказам, яким судом дана належна правова оцінка, й вимогам закону.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та задовольняючи скаргу, апеляційний суд виходив із того, що заява про примусове виконання судового рішення подана стягувачем 7 липня 2015 року, тобто з пропущенням зазначеного у ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» та у виконавчому листі строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами попередніх інстанцій установлено, що з матеріалів виконавчих проваджень № 48051711, № 48052123, № 48052200 вбачається, що 7 липня 2015 року до Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пред'явило до примусового виконання виконавчі листи, видані Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в розмірі 354 265 грн 66 коп., 3 767 грн та судового збору в розмірі 3 219 грн.

8 липня 2015 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Літвіновою А.І. відкрито виконавчі провадження з примусового виконання зазначених виконавчих листів, а 15 липня 2015 року прийнято постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій із ОСОБА_3

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Літвінової А.І. від 15 липня 2015 року виконавчі провадження № 48052200, № 48051711 та № 48052123 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 48144334.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Судом установлено, що у Ленінському ВДВС Дніпропетровського МУЮ на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження № 39235398, № 39233713 та № 39233253 з примусового виконання виконавчих листів, виданих 22 липня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на підставі судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в розмірі 354 265 грн 66 коп., 3 767 грн 17 коп. та судових витрат у розмірі 3 219 грн.

За вказаними виконавчими листами постановами від 6 серпня 2013 року відкрито виконавчі провадження.

Постановами державного виконавця від 26 березня 2015 року вищевказані виконавчі документи повернуто стягувану у порядку, передбаченому п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1, 3 п. 1, п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Ураховуючи положення п. 1 ч. 1 та ч. 5 ст. 47 у взаємозв'язку з вимогами п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Таким чином, апеляційний суд не врахував, що в період з 6 серпня 2013 року до 26 березня 2015 року виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в розмірі 354 265 грн 66 коп., 3 767 грн 17 коп. та судових витрат у розмірі 3 219 грн перебували на примусовому виконанні й 26 березня 2015 року були повернуті стягувану, який у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», повторно 7 липня 2015 року звернувся із заявами про відкриття виконавчих проваджень.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав їм належну правову оцінку та постановив законну ухвалу.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року скасувати, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 вересня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

В.А. Черненко

С.П.Штелик