Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3065/15-ц
Провадження № 2/553/270/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.03.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді: Новака Ю.Д.,

при секретарі: Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості за отриманим кредитом, процентів та штрафів.

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, ОСОБА_1 протягом всього строку існуючих правовідносин порушувала умови Договору кредиту, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яку і просить стягнути на свою користь позивач.

Заявами про уточнення позовних вимог від 05.03.2016 та 10.03.2016 позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 11 076,22 гривень.

У судове засідання представник позивача не з»явився надавши суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове засідання не з»явились, надавши до суду заяву з проханням слухати справу без їхньої участі, а також заперечення на позов в яких просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїх запереченнях поданих проти позову просили суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до спірних правовідносин, а відтак і відмовити в позові повністю. Крім того, просили суд врахувати, що позивач звертався до відповідача з цією ж самою вимогою про стягнення заборгованості по тому ж самому кредитному договору, а відтак позивач намагається двічі притягнути до цивільної відповідальності відповідача за порушення одного й тогож самого кредитного договору в частині невиконання його умов.

Суд, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 04.07.2006 було укладено Договір кредиту, відносини по якому були зафіксовані в Заяві на отримання кредиту.

Відповідно до умов вказаного вище Договору відповідач отримала кредит у розмірі 7 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 509 - 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно із статтями 526 - 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З наданих позивачем матеріалів та доказів вбачається, що відповідач своїх зобовязань за Договором кредиту не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитом.

Проте, суд не вбачає підстав для задоволення позову враховуючи наступне.

Як вказано у Заяві на отримання кредиту, строк дії кредитного ліміту дорівнює (складає) строку дії картки.

Відповідачем до суду надано картку, по якій відповідачем отримувались в кредит грошові кошти. З дат, вказаних на ній, вбачається, що строк її дії сплинув.

Як вбачається із розрахунку, який наданий позивачем до позовної заяви, остання сплата суми основної заборгованості за кредитом була здійснена відповідачем 29.04.2011 на суму 100,00 гривень.

До суду за захистом своїх порушених прав позивач звернувся у 05 серпня 2015, про що свідчить ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.08.2015.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України ).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідачем ОСОБА_1 зроблено заяву про застосування позовної давності.

Також судом встановлено, що 23.12.2013 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 553/4451/13-ц з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість в сумі 23 303,35 гривень та судовий збір в сумі 233,03 гривень за даним кредитним договором, яке набрало законної сили.

Отже, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на наявність заборгованості зі сплати кредиту та штрафів за періоди, по яким вже звертався до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача і питання щодо стягнення суми відповідної заборгованості було вирішено судом шляхом прийняття рішення у справі № 553/445/13-ц від 23.12.2013 р..

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Полтави.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_2