Справа № 2/359/8/16
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який з урахуванням заяви про збільшення підстав позову, обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її брат ОСОБА_3 Після його смерті ОСОБА_1 звернулась з заявою про прийняття спадщини за законом, але приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. повідомила, що не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки за життя ОСОБА_3 склав заповіт на ОСОБА_2 Позивач вказує на те, що перед смертю ОСОБА_3 важко хворів, лежав в лікарні та ОСОБА_2 скористалась його безпорадним станом та домоглась підписання ним заповіту на її користь. ОСОБА_2 постійно погрожувала ОСОБА_3, що якщо він не підпише заповіт, то вона його залишить помирати, оскільки в момент посвідчення заповіту 13 серпня 2013 року ОСОБА_3 вже не міг сам ходити та сам себе обслуговувати. Після довготривалих погроз зі сторони ОСОБА_2, ОСОБА_3, перебуваючи під психологічним тиском та у безпорадному стані змушений був підписати заповіт на ОСОБА_2 Таким чином, ОСОБА_3 заповіт підписав проти своєї дійсної волі внаслідок здійснення на нього психологічного тиску. Крім цього, на час складення заповіту ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Крім цього ОСОБА_1 зазначила, що підпис ОСОБА_3 на медичних документах не відповідає підпису в заповіті, а тому у неї є також підозра, що підпис ОСОБА_3 в заповіті був підроблений. Тому ОСОБА_1 просить визнати недійсним заповіт, підписаний ОСОБА_3 від 13 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти позову та просили суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень вказали на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно проживали в громадянському шлюбі. Проте твердження позивача стосовно того, що відповідач скористалась безпорадним станом та добилась підписання заповіту від ОСОБА_3, відповідач постійно погрожувала ОСОБА_3, що якщо він не підпише заповіт, то вона його залишить помирати, не відповідають дійсності. Крім цього, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на доведення обставин, на якій вона посилається як на підставу своїх вимог.

Третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. вказала, що з поданим позовом не погоджується.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були рідними братом та сестрою, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с.11) та копією свідоцтва про одруження, відповідно до якого ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище на ОСОБА_1 (а.с.10).

У відповідності до ч.1 ст.1262 ЦК України рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері мають право на спадкування у другу чергу за законом.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 25 вересня 2013 року на його ім'я (а.с.9).

Таким чином, ОСОБА_1 мала б право на спадкування після смерті ОСОБА_3 як спадкоємиця другої черги за законом.

13 серпня 2013 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він матиме право, заповів ОСОБА_2 (а.с.74).

ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. з заявою про прийняття спадщини. Проте, як роз'яснила їй нотаріус відповідно до чинного законодавства як спадкоємець другої черги за законом вона не має право на обов'язкову частку в спадщині, а свідоцтво право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 буде видано ОСОБА_2 (а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225 ЦК України суд відповідно до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №11ц від 09 грудня 2015 року відповісти на питання чи страждав ОСОБА_3 будь-яким психічним розладом, в якому психічному стані він знаходився під час підписання та посвідчення заповіту 12 серпня 2013 року та чи міг ОСОБА_3 за своїм психічним станом 12 серпня 2013 року давати звіт своїм діям, розуміти значення своїх дій та керувати ними неможливо, через недостатність та суперечливість даних (а.с.120-123).

Суд звертає увагу на те, що відповідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30 травня 1997 року при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст.67 КПК (1001-05) чи ст.62 ЦПК (1501-06) висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона та ОСОБА_2 ходили до однієї церкви. ОСОБА_3 був співмешканцем ОСОБА_2 При цьому охарактеризувала його як «непредсказуємого», не знати що від нього очікувати, міг спокійно розмовляти, а потім зірватися і кричати, був запальний. В березні 2013 року ОСОБА_3 казав свідку, що в нього все болить, тиск. На початку червня 2013 року знову казав, що йому погано, боліли нирки. При укладенні заповіту ОСОБА_8 не була присутньою. В останнє вона бачила ОСОБА_3 10 серпня 2013 року, він привітався, був хворий на вигляд, бо після операції, був пригнічений. Про заповіт нічого не розповідав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що в 2011 році він був свідком скандалу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу того, щоб він її приписав, а він відмовлявся. Після операції свідок бачив ОСОБА_3 приблизно 9 чи 10 серпня 2013 року, ОСОБА_3 сидів на лавці, свідок підійшов до нього, та ОСОБА_3 сказав, що ОСОБА_2 замучила його тим, щоб він її прописав.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона проживає в с. Іванків Бориспільського району 10 років. Є сусідкою ОСОБА_3, їй відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 часто лаялись, бо остання вимагала його прописати її та одружитись.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_3 був її двоюрідним братом. Про ОСОБА_3 сказала, що він був нелюдимим, сторонився людей. Бачила його останній раз на базарі, він казав, що мати просила, щоб хата залишилась Галкіним дітям., тобто племінниці. Був скупим. Одного разу побив сестру. Про погрози з боку ОСОБА_2 свідку нічого не відомо.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_12 показала, що вона є сусідкою ОСОБА_3 Їй було відомо, що він після операції. Останній раз вона його бачила на лавці. Вона запитала як його здоров'я, на що він відповів, що йому пороблено. Розповідав що ОСОБА_2 вимагає, щоб він з нею розписався, а також хвилювався, що ОСОБА_2 його покине, та він залишиться сам.

Третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. допитана в якості свідка показала, що вона дійсно посвідчила 13 серпня 2013 року спірний заповіт. ОСОБА_3 приїжджав до нотаріальної контори разом з ОСОБА_2 Коли вони приїхали до нотаріальної контори вона вийшла на вулицю до автомобіля, оскільки ОСОБА_3 було важко підніматись по сходам, оскільки був після операції. Проте, якби їй про це не сказали, то вона цього б і не помітила. Свідок запитала як себе почуває ОСОБА_3, він пояснив, що нормально, але нещодавно переніс операцію, а також пояснив, що хоче скласти заповіт на ОСОБА_2, яка є його дружиною, проте вони не розписані. На запитання чи є інші родичі, ОСОБА_3 сказав, що є рідна сестра, але заповіт хоче скласти на користь ОСОБА_2, оскільки з нею хоч «нормально пожив». Після чого прочитав та власноручно підписав заповіт.

За правилами ч.3 ст.10, ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч цьому, позивачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_5 не надали жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 в момент підписання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

У відповідності до ч.1 ст.231 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо він вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

Суд звертає увагу на те, що п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК (435-15)), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

За змістом ч.1 ст.60 ЦПК України обов'язок довести обставини, визначені ч.1 ст.231 ЦК України покладається на позивача.

Проте з досліджених у судовому засіданні доказів не міститься жодних відомостей, які б свідчили про складення ОСОБА_3 оспорюваного заповіту під психологічним тиском з боку ОСОБА_2 чи будь-якої іншої особи.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положення ч.1, ч.2 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вказівка позивача на те, що заповіт, складений ОСОБА_3 13 серпня 2013 року підписаний не ним, а іншою особою, спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема показами свідка приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. Оскільки заповіт підписаний ОСОБА_3 у її присутності та посвідчений нею.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь держави належить стягнути судовий збір за забезпечення доказів у розмірі 397 гривень 40 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ч.1, ч.2 та ч.5 ст.203, ч.1 ст.215, ч.1 ст.225,ч.1 ст.231, ч.2 ст.1257, ч.1 ст.1262 ЦК України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 88, 145, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту виданого ОСОБА_3 13.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. під №843 недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (40031, АДРЕСА_1, І.н.НОМЕР_2) на користь держави судовий збір за забезпечення доказів в розмірі 397 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський