Справа № 151/99/15-ц Провадження № 22-ц/772/7/2016Головуючий в суді першої інстанції Гарник М. С.
Категорія 39Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Голоти Л.О.,

суддів: Вавшка В.С., Жданкіна В.В.,

при секретарі Маркевич Я.С.

з участю апелянта ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 14.05.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Тартацької сільської ради Чечельницького району, третя особа Чечельницька державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області про визнання недійсною та скасування заяви про відмову від прийняття спадщини та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

Встановила:

28.01.2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Тартацької сільської ради Чечельницького району, третя особа Чечельницька державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області про визнання недійсною та скасування заяви про відмову від прийняття спадщини та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Підставами для визнання недійсною та скасування заяви про відмову від прийняття спадщини від 26.06.2006 року позивач зазначає ту обставину, що у момент написання даної заяви він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а також вчинив даний правочин під впливом обману. Підставою пропуску строку для прийняття спадщини зазначає свою правову необізнаність, а тому просить суд визнати дану причину поважною та визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 14.05.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на невірно дану оцінку підставам та обставинам позову, неправильне застосування норм матеріального права та їх порушення, та постановити рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

У ході апеляційного перегляду рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 14.05.2015 року стало відомо, що позивач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року ./ т.1 а.с 215/

Ухвалами Апеляційного суду Вінницької області від 30.06.2015 року та 25.12.2015 року провадження у справі зупинялось для залучення до участі у справі правонаступника та проведення судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою суду від 10.05.2016 року до участі в справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2.

У судовому засіданні апелянт підтримала вимоги апеляційної скарги та просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення первісних позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представники третіх осіб в судове засідання не з»явились, надали заяви у яких просили розглянути справу у відсутність представника , позовні вимоги не визнають.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Завданням апеляційного провадження є перегляд за апеляційною скаргою справи і судового рішення на предмет правильності встановлення судом першої інстанції обставин у справі та застосування норм права.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлені наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_7. Після їх смерті відкрилась спадщина, зокрема на земельні ділянки площею 2, 4797 га та площею 2, 5129 га, які розташовані на території Тартацької сільської ради Чечельницького району Вінницької області. Зазначені земельні ділянки належали покійним батькам сторін на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки./ т.1 а.с.54,58/

06.03.2006 року ОСОБА_3 звернулась до Чечельницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини./ т.1 а.с.51/

26.06.2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до Чечельницької нотаріальної контори заяви у яких вказали, що від отримання належної їм частки у спадщині, яка залишилась після смерті їх матері, ОСОБА_7, вони відмовляються на користь дочки померлої, їх сестри ОСОБА_3 /а.с.52,53 т.1/

У позовній заяві позивач просив визнати його заяву про відмову від спадщини недійсною, оскільки написав її, будучи введеним в оману сестрою ОСОБА_3, яка знаючи про його психоневрологічні захворювання та не можливістю у той момент усвідомлювати значення своїх дій запропонувала йому відмовитись від спадщини. З причин правової необізнаності просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факт введення його в оману, написання заяви під впливом помилки та в момент не усвідомлення значення своїх дій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінності або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. ( ч.1 ст.229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 « Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» убачається, що правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Та обставина, що позивач під час написання заяви про відмову від спадщини вважав, що відмовляється лише від її частини, а саме від житлового будинку, а не від земельних ділянок не є помилкою, що має істотне значення для природи правочину, оскільки була пов'язана з неправильним тлумаченням порядку прийняття спадщини.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення(ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Враховуючи, що заява про відмову від спадщини є одностороннім правочином, колегія суддів приходить висновку про безпідставність посилання позивача на норми статті 230 ЦК України, які до односторонніх правочиннів не застосовуються.

Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті- за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 Постанови №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними " правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, ч. 2 статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положення частини 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

З метою повного та об'єктивного розгляду справи, колегією суддів за клопотанням апелянта була призначена судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 2 від 07.03.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час вчинення ним правочину 26.06.2006 року на хронічне душевне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, а являв собою особу з легкою розумовою відсталістю ступеня легкої дебільності з емоційною стійкістю. На час вчинення правочину 26.06.2006 року ОСОБА_8 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. / т.2 а.с.66-70/

Виходячи з норми частини 1 статті 225 ЦК України висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на медичні довідки позивача, оскільки висновок про тимчасову недієздатність сторони правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи, довідки тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 29 лютого 2012 року в справі №6-9цс/12 і суд згідно з ч. 2 ст. 214 ЦПК України зобов'язаний її враховувати при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивачем не було доведено жодного факту , який на її думку є підставою для визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 30 8, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 14.05.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Голота Л.О.
Судді: Жданкін В.В. Вавшко В.С. /підписи/ Згідно з оригіналом: