Справа № 441/169/16 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/2523/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 18 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Відділу Державної виконавчої служби Городоцького районного управління юстиції про визнання торгів недійсними,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, просить таку скасувати та постановити нову ухвалу по суті вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального права. Мотивує тим, що предметом позову є визнання торгів недійсними, а майно, придбане третьою особою на торгах, є спільною сумісною власністю подружжя. Вказує на те, що суд вже розглядав відповідну заяву і повернув її без розгляду з мотивів існування на момент її розгляду арешту спірного нежитлового приміщення, при цьому діяв упереджено в інтересах переможця торгів. Зазначає, що на момент постановлення ухвали про відмову в забезпеченні позову ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.02.2016 року залишено без змін рішення Городоцького районного суду Львівської області, а тому забезпечення позову, яке було ухвалене в процесі розгляду даної справи, втратило силу. Вдруге звернувшись із заявою про забезпечення позову апелянт представив суду доказ у спростування вищенаведеного лист ВДВС Городоцького РУЮ.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з позовної заяви між сторонами виник спір з приводу законності проведення торгів з реалізації іпотечного майна, що знаходиться по вул. Чорновола, 16 «Б» у м.Городок Львівської області.

Згідно із заявою про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на нежитлові будівлі крамниці міні-бару, що знаходяться по вул. Чорновола, 16 «Б» у м.Городок Львівської області, загальною площею 297, 5 кв.м, які, як зазначає заявник, є спільним сумісним майном із боржником. Мотивував заяву тим, оскільки майно є спільною власністю подружжя і відчужене без його згоди, то існує ймовірність, що набувач майна може відчужити таке на користь третьої особи.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів, за ким достовірно зареєстроване право власності на майно, та просив забезпечити позов різними способами. Крім того, вказав на те, що заявник не зазначив підстав обрання виду забезпечення позову, як і не обґрунтував їх причини, не навів обгрунтованих доводів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася в суд з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом з`ясовано обсяг позовних вимог, взято до уваги додані до позовної заяви докази в підтвердження наявності спору між сторонами, надано оцінку доказам заявника щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, визначений заявником та зроблено вірний висновок про необґрунтованість доводів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Посилання апелянта на ту обставину, що судом 16.02.2016 року повернуто його першу заяву про забезпечення позову з мотивів існування заборони від 31.08.2015 року на нежитлову будівлю, що свідчить про упередженість судді, не є достатнім доказом у підтвердження необхідності застосувати заходи забезпечення позову відповідно до повторно поданої заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Накладення арешту на майно порушуватиме право переможця торгів як власника нежитлових будівель. Крім того, апелянт не довів наявність наміру третьої особи відчужити майно.

Згідно зі ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду відповідає вимогам закону, які регулюють питання забезпечення позову, зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для її задоволення немає, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 18 лютого 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_3