Справа № 487/5802/15-ц
Провадження № 2/487/133/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарях - Оцабера М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на майно, та стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

27.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на майно, та стягнення грошової компенсації.

Позивач зазначила, що відповідач є власником 1/6 частини домоволодіння №47 по вул. Даля в м. Миколаєві.

Посилаючись на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування будинком є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, позивач просив суд припинити право відповідача на 1/6 частку належного їй житлового будинку, визнавши за ним право власності на цю частину будинку.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на безпідставність позову.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право приватної власності є непорушним.

Також, передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Дійсно, за ст. ст. 355-356, 358, 364 та 365 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше фізичних або юридичних осіб, держави, територіальних громад із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Крім того, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

При цьому, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач є власником 5/6 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою вул. Даля №47 в м. Миколаєві.

Відповідач є власником 1/6 частини вищезазначеного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до висновку №981-982-983 судової будівельно-технічної експертизи від 05.02.2016 року, вартість житлового будинку по вул. Даля, 47 у м. Миколаєві, загальною площею 54,5 кв.м., становитиме 414592 гривні, а 1/6 частини житлового будинку по вул. Даля, 47 у м. Миколаєві складає 69098 гривень.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, ухваленою у відповідності з правилами п.1 ч.1 та яка є обов'язковою для всіх судів України, для припинення права особи на частку у спільному майні потрібно встановити будь - яку з обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 , за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Так, позивач посилався на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування будинком є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Між тим таких доказів позивач суду не надав.

Крім того, не наданого суду доказів того, що відповідач має інше житло.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2015р. у справі №487/4387/15-ц було, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25.11.2015р., вирішено веселити ОСОБА_2 у спірне житлове приміщення. 03.02.2016 року він знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та 10.02.2016 року зареєструвався за адресою: м. Миколаїв, вул. Даля, 47 (тобто у спірному будинку), що підтверджується штампами у його паспорті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 79, ст. 86 ЦПК України на користь відповідача з позивача підлягають стягненню судові витрати на проведення судової експертизи.

Керуючись ст. ст. 208-218ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на майно, та стягнення грошової компенсації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме витрати на проведення судової експертизи в сумі 2287,80 гривень.

Зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації в Миколаївській області повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 69098.00 грн., внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА відповідно до квитанції №0.0.524938663.1 від 22.03.2016 року.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Д.Г. Нікітін