22-ц/775/342/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції: Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність старшого державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області в частині не звільнення майна з-під арешту на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даною скаргою, посилаючись на наступне. 19.03.2013р. Іллічівським ВДВС Маріупольського МУЮ відкрито виконавче провадження № 13/1403 за дублікатом виконавчого листа № 2-3172, виданого 19.02.2013р. Іллічівським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості по аліментам в розмірі 38341,62грн. 02.04.2013р. винесено постанову про арешт майна заявника, заборону на його відчуження; постанову направлено до відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Маріупольського МУЮ для виконання - 06.04.2013р. реєстраційною службою накладено заборону на відчуження майна боржника. У вересні 2013 року з відповіді ВДВС від 25.09.2013р. заявник довідався, що 15.08.2013р. виконавче провадження було закрито, за текстом постанови - знято арешт, і направлено до ВДВС Київського районного управління юстиції м. Донецька для утримання заборгованості по аліментам з його пенсії. Однак, 15.02.2016р. заявнику стало відомо, що арешт та заборона на відчуження його майна до теперішнього часу реєстраційною службою не зняті, через що він позбавлений можливості розпоряджатися своєю частиною нерухомого майна. На підставі викладеного просив визнати бездіяльність державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ щодо не зняття арешту з його майна та зобов'язати державного виконавця виконати дії вказані в постанові про закінчення виконавчого провадження від 15.08.2013 року в частині зняття арешту з його майна.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2016 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність старшого державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ у Донецькій області в частині не звільнення майна з-під арешту на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_2, який підтримав доводи скарги, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомленого про дату і час розгляд справи представника Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ у Донецькій області, від якого надійшло клопотання про розгляду справи у його відсутність, дослідивши письмові матеріали справи і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, за таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні Іллічівського ВДВС перебував виконавчий лист № 2-3172 від 19.02.2013р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості по аліментам в розмірі 38341,62грн., виданий Іллічівським районним судом міста Маріуполя, в межах якого:

- 19.03.2014р. - відкрито виконавче провадження № 13/1403;

- 02.04.2013р.- винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження, що в копії направлена до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції. Цією реєстраційною службою за індексним номером № 1442563 від 06.04.2013р. згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження накладений арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 В ході виконання виконавчого документу і перевірки майнового стану боржника за місцем проживання в місті Маріуполі в нього не виявлено будь-якого майна, на яке можна звернути стягнення;

- 15.08.2013р. - винесена постанова про закінчення виконавчого провадження та знято арешт з усього майна боржника, накладеного попередньою постановою від 02.04.2013р., в порядку ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Копія постанови направлена сторонам і органу, який видав виконавчий документ.

За змістом листа Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ № 18 від 25.09.2013р., адресованого ОСОБА_2, боржника поінформовано про закінчення виконавчого провадження відповідності до п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» і зняття арешту 15.08.2013р., а також про спрямування виконавчого документу до ВДВС Київського РУЮ м. Донецька для утримання заборгованості із пенсії боржника.

Залишаючи скаргу ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції врахував, що 15.08.2013р. старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та знято арешт з усього майна боржника, накладений за постановою від 02.04.2013р., про що поінформовано ОСОБА_2 листом від 25.09.2013р.; з моменту повідомлення заявника у вересні 2013р. минуло понад передбачений цивільним процесуальним законом десятиденний строк (ч. 1 ст. 385 ЦПК), що, зважаючи на відсутність заяви про поновлення пропущеного строку, є підставою для залишення заяви без розгляду.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження і зняття арешту з майна ОСОБА_2 винесена 15.08.2013р.

Копія постанови у виконання її пункту 3, отримана заявником 27.09.2013р., як підтвердив ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, разом з інформаційним листом ВДВС, а також спрямовано копію постанови і на адресу органу, що видав виконавчий лист. Цим спростовуються твердження заявника у скарзі щодо бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з його майна.

Станом на момент ухвалення ВДВС постанови від 15.08.2013р. будь-якого майна у власності, як підтверджено ОСОБА_2, в нього фактично не було.

Як не заперечував заявник, він не оскаржував вказану постанову, що на сьогодення не скасована у встановленому законом порядку, а також і не пред'являв до реєстраційної служби для вчинення дій зі зняття арешту.

Враховуючи наведене, колегія суддів схвалює, як обґрунтовані, висновки суду про наявність підстав для залишення скарги без розгляду, оскільки будь-яких поважних причин для пропуску десятиденного строку заявником не представлено до суду першої інстанції і не зініційовано клопотання про поновлення строку, а також таких даних про поважність причин не представлено і в суді апеляційної інстанції.

Втім, згідно із положеннями ч. 2 ст. 207 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Колегія суддів не віднаходить переконливими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що тільки в лютому 2016 року він довідався про порушення його права, оскільки про ухвалення постанови про зняття арешту йому було відомо ще з вересня 2013 року.

Порушення процесуального закону, на яке посилається заявник, у вигляді вирішення скарги у його відсутність попри клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 13), де як вбачається з матеріалів справи, не підтверджено будь-якими доказами вказана причина неявки заявника - не призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, на підставі ст. 312 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова