Справа № 461/3941/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/190/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Берези В.І. і Штефаніци Ю.Г.

при секретарі Куцик І.Б.

за участю позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства /ВАТ/ "ЛьвівОРГРЕС" про визнання дій протиправними, зобов"язання до вчинення дій та відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 09 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано дії Відкритого акціонерного товариства /ВАТ/ "ЛьвівОРГРЕС" щодо ненадання ОСОБА_3 безперешкодного доступу до внутрішнього засобу обліку електричної енергії будинку (гуртожитку) по АДРЕСА_1 неправомірними.

Зобов'язано Відкрите акціонерне товариство /ВАТ/ "ЛьвівОРГРЕС" надати ОСОБА_3 безперешкодний доступ до внутрішнього засобу обліку електричної енергії будинку (гуртожитку) по АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в частині відмовлених позовних вимог оскаржив позивач - ОСОБА_3. Вважає, що рішення суду грунтується на неправильно встановлених фактах, які мають значення для справи. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки представлених нею доказів на підтвердження законності та підставності заявлених нею позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 липня 2015 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог: визнати дії відповідача щодо ненадання своєчасної, достовірної, необхідної інформації та ненадання відповідей на заяви, скарги позивача, тобто створення перешкод для здійснення прав і законних інтересів, порушення прав позивача і інтересів позивача неправомірними; визнати дії відповідача щодо не перенесення внутрішнього засобу обліку електричної енергії на загальний коридор; ненадання ключів від вхідних дверей підвалу будинку, де мешкає позивач, та доступу до робочої запірної арматури в даному підвалі і як наслідок, ненадання можливості користуватись холодною та гарячою водою; ненадання можливості замінити пошкоджений змійовик в ванній кімнаті в квартирі на іншу трубу. Також просить зобов"язати відповідача перенести внутрішній засіб обліку електроенергії на загальний коридор; надати позивачу від замків на вхідні двері в підвал будинку ключі(при зміні замків або серцевини замка, надавати позивачу відповідні дублікати ключів для доступу в підвал, як в місце загального користування; забезпечити безперешкодний доступ до робочої запірної арматури в підвалі будинку по стояках, які проходять крізь квартиру позивача та до тих місць де є можливість відрізати її від водопостачання; надати позивачу копії документів та схем, які вказані в заяві позивача до відповідача від 15.06.2015 року та від 24.06.2015 року; відновити водопостачання холодної і гарячої води на квартиру 1-"а"; замінити пошкоджений змійовик на трубу, провести зварювальний ремонт; стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування реальних збитків, в розмірі 201000 грн. і моральної шкоди, в розмірі 50000 грн. з врахуванням інфляції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення таким вимогам відповідає.

Постановляючи рішення в частині задоволених позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що позивач - ОСОБА_3 має право на доступ до засобу обліку електричної енергії, в зв"язку з чим дії відповідача щодо незабезпечення такого доступу є неправомирними.

Оскільки в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржує, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та Роз'яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", рішення суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи позивачу в задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з тих підстав, що на заяви, запити, звернення та скарги позивача по справі, останній надавалися належні відповіді уповноваженими на те підприємствами, установами, організаціями, в тому числі і відповідачем по справі, в зв"язку з чим жодних неправомірних дій відповідачем щодо позивача не вчинено. Відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог, суд прийшов до висновку, що такі пред"явлені до особи, яка є неналежним відповідачем і остання не вправі вчинити дії про які просить позивач. Щодо вимоги позивача про відшкодування відповідачем матеріальної та моральної шкоди, суд вважав такі недоведеними.

З такими висновками колегія суддів погоджується, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1, власником якої вона є /а.с.94/.

14.02.2013 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до ПАТ "Львівобленерго", в якій просила забезпечити їй доступ до електролічильника, який знаходиться за зачиненими дверима та перенести її лічильник. У відповідь на заяву ВАТ "ЛьвівОРГРЕС" повідомило позивача, що лічильник встановлених згідно Проекту і переносити його немає технічної можливості /а.с.3,4/.

Відповіддю від 09.04.2015 року №135-2320 ПАТ "Львівобленерго" на запит ОСОБА_3 повідомлено останню, що запитувані нею документи не належать до категорії публічної інформації, розпорядником якої є ПАТ "Львівобленерго" /а.с.13/.

Відповіддю від 05.04.2013 року №145-133 ПАТ "Львівобленерго" на заяву ОСОБА_3 від 25.03.2013 року, останню повідомлено, що переведення мешканців гуртожитку на прямі розрахунки з ПАТ "Львівобленерго" можливе лише після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок відповідним наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради /а.с.26/.

Відповіддю від 25.04.2013 року №30-13-24/144 Відділу НКРЕ у Львівській області на скаргу ОСОБА_3, останню повідомлено про те, що переведення квартир їх будинку на прямі розрахунки з ПАТ "Львівобленерго" можливе лише після проведення процедури розпуску загальнобудинкового обліку електроенергії у їх житловому будинку /а.с.27/.

Листом від 08.07.2013 року №01/10-1035 Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Західному регіоні повідомила ОСОБА_3 про те, що переведення мешканців гуртожитку на прямі розрахунки з ПАТ "Львівобленерго" можливе лише після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок відповідним наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради /а.с.28-29/.

Листом від 09.07.2013 року №146-3989 ПАТ "Львівобленерго" повідомило ОСОБА_3 про те, що переведення мешканців гуртожитку на прямі розрахунки з ПАТ "Львівобленерго" можливе лише після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок відповідним наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради /а.с.30-31/.

У відповідь на запит на інформацію ОСОБА_3 від 28.08.2013 року, ВАТ "ЛьвівОРГРЕС" надано останній вичерпну відповідь від 12.09.2013 року №213/1932 /а.с.176/.

У відповідь на звернення ОСОБА_3, ВАТ "ЛьвівОРГРЕС" надано останній інформацію про заборгованість з відповідними додатками /а.с.179-193/.

Вищезгадані обставини справи дають підстави колегії суддів прийти до висновку, що на заяви, запити, звернення та скарги позивача, останній надавались належні відповіді уповноваженими на те підприємствами, установами, організаціями, в тому числі і відповідачем, а тому у суду відсутні будь-які достатні підстави вважати неправомірними дії (бездіяльність) відповідача щодо ненадання, на думку позивача, своєчасної та достовірної інформації на звернення позивача.

Відповідно до п.1.1 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою національної комісії з регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року (далі Правила), які регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Згідно п.1.2 Правил, населений пункт - юридична особа-споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту;

населення - споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових або господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому законодавством порядку підприємницької діяльності;

основний споживач - споживач електричної енергії або власник електричних мереж, який передає частину електроенергії своїми технологічними електричними мережами субспоживачам та/або електропередавальній організації;

споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору;

споживачі населеного пункту - населення, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж населеного пункту та яке розраховується за використану електричну енергію з населеним пунктом;

субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача.

Згідно п.1.6 Правил, договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Судом встановлено, що 28.05.2009 року між ВАТ "Львівобленерго" та ВАТ "ЛьвівОРГРЕС" було укладено договір про постачання електричної енергії №61983, згідно якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює платежі, згідно з умовами цього договору /а.с.113-118/.

З наведено випливає, що договір про постачання електричної енергії укладається безпосередньо постачальником та споживачем. В даному випадку, за вищевказаним договором основним споживачем є ВАТ "ЛьвівОРГРЕС" з яким і укладено договір. Постачальником електричної енергії є ПАТ "Львівообленерго".

Одночасно, відносини між громадянами та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН), затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357.

Згідно п.2 ПКЕЕН, об'єкт споживача - житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування;

Відповідно до п.3 ПКЕЕН, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.

Згідно п.5 ПКЕЕН, у багатоквартирному будинку енергопостачальник укладає договори з кожним наймачем (власником) квартири.

Із вказаних положень ПКЕЕН вбачається, що договори між громадянами та енергопостачальниками укладаються у випадку електропостачання для забезпечення житлового будинку, квартири у багатоквартирному будинку, тобто тих приміщень, які знаходяться у статусі "житловий будинок".

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного проживання у ній (ст.380 ЦК України).

Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ч.1 ст.382 ЦК України).

Стаття 127 ЖК України встановлює, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Тобто, як вбачається зі змісту вказаного положення Закону, гуртожитки призначені для тимчасового проживання, а не постійного та мають статус "гуртожиток", що не є житловим будинком.

Свідоцтво позивача про право власності на її квартиру в будинку який має статус "гуртожитка" не є документом на підставі якого може змінитися статус будинку з "гуртожиток" на "житловий будинок"

Таким чином, постачання електроенергії гуртожиткам (забезпечення електроенергією проживаючих у ньому осіб) здійснюється в порядку, передбаченому Правилами користування електричною енергією, затверджених Постановою національної комісії з регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року, а не ПКЕЕН, відтак і укладення договорів про постачання електроенергії між власниками приміщень (квартир) у гуртожитку та електропостачальниками можливе лише після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок.

Колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що оскільки ОСОБА_3 пред'явлено позовні вимоги до ВАТ "ЛьвівОРГРЕС" і остання просить укласти саме з вищевказаним відповідачем відповідний договір, то колегія суддів вважає, що ВАТ "ЛьвівОРГРЕС" є неналежним відповідачем по даній справі, поскільки такий не є електропостачальником.

Окрім того, у відповідності до ч.3 ст.29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору (ст.1 Закону).

Також колегія суддів вважає, що відповідач по справі не є виконавцем послуг з постачання холодної та гарячої води та водовідведення, а отже і позовні вимоги в цій частині позову пред'явлені до неналежного відповідача.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вищезазначені позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах Закону та є безпідставними.

Що ж до вимоги позивача про відшкодування їй відповідачем матеріальної та моральної шкоди, то суд вважає, позивачем по даній справі жодним належним та допустимим доказом не підтверджено завдання їй матеріальних збитків та моральної шкоди, а також їх суму.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: В.І. Береза

Ю.Г. Штефаніца