Справа №591/5960/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/632/16 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання володільцем нерухомого майна без права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не спростував жодного його доводу і не встановив очевидного факту того, що він є володільцем 986/1000 часток будівлі гуртожитку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів Кальченка І.В., який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу від 18 травня 2007 року позивачу належало на праві власності 986/1000 часток будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 в м. Суми, але рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 червня 2011 року, яке набрало законної сили, вказаний договір був визнаний недійсним та скасована державна реєстрація права власності позивача на це майно (а.с. 12-15).

Рішенням Сумської міської ради від 30 січня 2013 року № 2075-МР було надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1 від регіонального відділення Фонду державного майна України в Сумській області (а.с. 29).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 серпня 2014 року № 399, затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Суми гуртожитку за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1 від регіонального відділення Фонду державного майна України в Сумській області (а.с. 30-32).

Вказане рішення виконавчого комітету Сумської міської ради ОСОБА_3 оскаржив в судовому порядку, проте постановою Зарічного районного суду м. Суми від 16 липня 2015 року, яка набрала законної сили, в задоволенні позову останнього відмовлено (а.с. 54-56).

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після визнання договору купівлі-продажу спірної будівлі гуртожитку недійсним та скасування державної реєстрації права власності позивача на це майно, законних підстав володіти цим майном позивач не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 397 ЦК України визначено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

В обґрунтування позову та апеляційної скарги, позивач посилається на те, що право володіння 986/1000 частинами будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 в м. Суми виникло у нього на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного ним з ВАТ «Сумське автотранспортне підприємство 15927» та складеного на його виконання акту приймання-передачі цих частин будівлі.

Крім того, позивач зазначає, що вищезазначені частки вказаної будівлі гуртожитку у нього ніким не витребувані та не вилучені, отже фактично знаходяться у його володінні.

Проте, судом першої інстанції достовірно встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 червня 2011 року договір купівлі-продажу 986/1000 часток будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 в м. Суми, на підставі якого до позивача перейшло право володіння нерухомим майном, визнаний недійсним, а державна реєстрація права власності позивача на це майно скасована (а.с. 12-15).

Крім того, рішенням господарського суду Сумської області від 03 квітня 2008 року по справі 14/3-07, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем спірного майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже, твердження позивача щодо правомірності володіння ним 986/1000 частинами будівлі гуртожитку, не ґрунтуються на законі.

Відтак, правильно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Всупереч вимогам ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач не надав доказів порушення відповідачами його законних прав та інтересів.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що рішеннями Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 грудня 2011 року та від 07 червня 2011 року встановлено, що він є володільцем 986/1000 часток гуртожитку є безпідставними і висновків суду не спростовують.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -