У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 26 вересня 2012 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач свої зобов'язання не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 16 577 грн 63 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 26 вересня 2012 року у сумі 12 474 грн 83 коп. боргу за кредитом, 2 537 грн 20 коп. боргу за відсотками за користування кредитом, 300 грн пені, 500 грн штрафу (фіксована частина); 750 грн 60 коп. штрафу (процентна складова), 243 грн 60 коп. судового збору, а всього 16 806 грн.

У решті вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 26 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, який складається із заяви про приєднання, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів і відповідач 03 жовтня 2012 року на підставі укладеного договору отримала зарплатну картку. Також ОСОБА_4 отримала кредитну картку «Універсальна» строком дії до липня 2016 року з лімітом 1 800 грн, незважаючи на те, що окрему заяву на отримання такої кредитної картки відповідач до банку не подавала. Тарифами передбачена процентна ставка за користування кредитними коштами 30 % річних на суму заборгованості.

02 липня 2013 року кредитний ліміт збільшено до 12 500 грн. При цьому активація карти відбулась з мобільного телефону ОСОБА_4, про що свідчить збільшення ліміту у вказаний день. Картка була активна і відповідач знала код.

Відповідач ОСОБА_4 повідомила код і пароль стороннім особам, які такою інформацією скористались і перерахували з її кредитної картки грошові кошти на інші рахунки. Так, кошти в сумі 12 474 грн 83коп. були фактично зняті в період часу з 20 серпня по 23 серпня 2014 року.

ОСОБА_4 23 серпня 2014 року звернулася до Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області з відповідною заявою про те, що невстановлена особа шляхом обману отримала інформацію щодо її банківського рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» і незаконно зняла грошові кошти з її кредитної картки, чим потерпілій завдано майнової шкоди.

За даними відповідей правоохоронних органів та органів прокуратури, ведеться досудове розслідування за вказаним фактом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

﻿

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За нормами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що банк свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач свої зобов'язання не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В.М. Коротун В.А. Нагорняк Т.О. Писана