АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2859/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1200/16Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Акопян В.І., Кузнєцової О.Ю.

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 09 березня 2016 року по матеріалам позовної заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зловживання правами головою спілки, порушення прав та інтересів, стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

29 грудня 2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись до місцевого суду з позовом до ОСОБА_4 про зловживання правами головою спілки, порушення прав та інтересів та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 09 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зловживання правами головою спілки, порушення прав та інтересів, стягнення моральної шкоди визнано неподаною і повернуто позивачу в звязку з неусуненням недоліків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу судді скасувати та направити справу на новий розгляд. Посилається на те, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, так як недоліки позовної заяви нею були усунуті належним чином.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 січня 2016 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом пяти днів з дня отримання ухвали суду.

В ухвалі суд зазначав, що зміст позовної заяви не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме: не зазначено повне місце проживання або місцезнаходження відповідача, поштовий індекс, номер засобів звязку, якщо такі відомі. Не зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; не викладені обставини, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що в тексті містяться неоговорені виправлення, в резолютивній частині скорочення, не зазначені які рішення та розпорядження просять визнати незаконними, яку саме угоду розірвати і яку укласти на оренду якого саме приміщення. В позові не зазначено кого саме позивачі просять зобовязати вибачитись перед ними і з кого відшкодувати неотриману матеріальну допомогу за 2014-2015 р.р. та кому саме відшкодувати матеріальну шкоду, нанесену чиїми саме протиправними та незаконними діями, кого саме відновити на обліку і на якому саме обліку.

Також позивачами не зазначено та не надано доказів, що підтверджують їх членство в добровільній організації «Союз-Чорнобиль» або документи про їх виключення з цієї організації.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву на підставі ст. 121 ЦПК України, місцевий суд вказував, що у наданий судом строк недоліки позовної заяви позивачем не усунуті.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), законів України від 23 червня 2005 року № 2709-ІV Про міжнародне приватне право, від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, та положень інших законів, нормативно-правових актів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із найважливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб (ст. 55, 124 Конституції України).

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК). Відповідно до ст.ст.1,3 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в порядку, встановленому цим Кодексом, та справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, залишає позовну заяву без руху, а у разі, якщо цей недолік не буде усунуто у встановлений строк, визнає заяву неподаною та повертає її позивачеві.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; імя (найменування) позивача і відповідача, а також імя представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місцезнаходження (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів звязку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Ухвала про залишення позову без руху від 04 січня 2016 року судом була направлена позивачам 01 лютого 2016 року, що підтверджується супровідним листом (а.с.23).

Рекомендований лист з повідомленням про вручення № 934 було вручено адресату ОСОБА_2 05 лютого 2016 року (а.с.24).

09 лютого 2016 року позивачами на усунення недоліків було подано відповідні обґрунтування свого позову та оновлену позовну заяву безпосередньо до суду першої інстанції (а.с.26-32).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем було виконано ухвалу судді від 04 січня 2016 року протягом пяти днів з дня її отримання.

Як вбачається з наданого позивачкою клопотання, в ньому вона здійснює обґрунтування позовних вимог . Таким чином, позивач усунула недоліки в такому обсязі, в якому мала таку можливість.

За змістом ст. ст. 11, 119 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладенням відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а тому суд не вправі через неподання доказів при предявленні позову залишати позовну заяву без руху та повертати заявнику.

Однак, суддя місцевого суду взагалі не звернув уваги на подане позивачем клопотання. Ні оцінка, ні вирішення даного клопотання суддею не було проведено, що призвело до необґрунтованого порушення прав позивача доступу до правосуддя.

Крім того, слід звернути увагу на те, що згідно ст.130 ЦПК України, за необхідністю, у попередньому судовому засіданні суд може уточнити позовні вимоги або заперечення проти позову, визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, зясувати, які докази подані кожною стороною, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішити питання про витребування доказів.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Також, Європейський суд зазначає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36).

Колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції, постановляючи ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, порушив норми процесуального права та норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 119, 121 ЦПК України, чим порушив гарантовані права позивача щодо ефективного засобу юридичного захисту та справедливого судового розгляду в такому його елементі, як право доступу до суду для захисту порушених прав чи інтересів, що є неприпустимим та порушує принципи діяльності судової влади, яка повинна забезпечувати рівні права всіх осіб, чиї інтереси так чи інакше зачіпає судова діяльність.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали судді та повернення матеріалів заяви до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 307, 311 ч.1 п.4 , 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 09 березня 2016 року скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернути до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.А.Гальонкін

Судді: В.І.Акопян

ОСОБА_5