Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача фінансових послуг та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: скасувати, як незаконні, санкції (комісії, штрафи, пені та інші фінансові санкції) щодо спірного факту донарахувань суми у розмірі 928,64 грн, оскільки це є фактично безпідставним збільшенням загальної суми кредиту (1859 грн. 80 коп.) та й самої кредитної ставки понад договірний рівень у 0,01 % річних; встановити факти нанесення прямих матеріальних збитків у сумі 351 грн та стягнути їх та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що 08 березня 2014 року він придбав у магазині «Ельдорадо» відеокамеру в кредит. Кредитодавцем виступив ПАТ «УкрСиббанк». Згідно умов кредитного договору від 08 березня 2014 року він мав сплачувати щомісячно до 05 числа кожного місяця по 78,00 грн. На виконання умов кредитного договору він сплатив: 01 квітня 2014 року - 80,00 грн, 05 травня 2014 року - 80,00 грн, 02 червня 2014 року - 100,00 грн, 02 липня 2014 року - 80,00 грн, 24 липня 2014 року - 80,00 грн, 04 вересня 2014 року - 200,00 грн замість планованих 78,00 грн, а решту як аванс - на сплату за жовтень. Однак у жовтні 2014 року йому на мобільний телефон прийшло повідомлення про те, що у нього є заборгованість по кредиту, після чого він зателефонував до ПАТ «УкрСиббанк», де йому повідомили, що дійсно у нього є заборгованість за кредитним договором в розмірі 228,00 грн, з яких: 150 грн - штраф, 78,00 грн - черговий платіж і якщо він її не погасить то його буде ще більше оштрафовано, тому він звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 березня між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту в розмірі 1859,80 грн.

Відповідно до п. п. 2, 2.1 та 2.2 договору про надання споживчого кредиту, позичальник погодився з викладеною у Правилах споживчого кредитування пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому договорі та Правилах споживчого кредитування. Правила споживчого кредитування після підписання їх сторонами є невід'ємною частиною договору і вступають в юридичну силу для сторін договору одночасно із підписанням договору.

Відповідно до п. 4 договору, позичальник зобов'язався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів відповідно до графіку платежів ( згідно з Додатком №1 до цього договору), що є його невід'ємною частиною.

Згідно із п. 5 договору, розмір ануїтентного платежу становить 78,0 грн з моменту укладення кредитного договору до 10 березня 2015 року включно.

Відповідно до п. 6 договору, ануїтентний платіж повинен сплачуватися щомісячно до 8-го числа ( включно).

Пунктом 11.1 договору передбачено, що позичальник має право достроково погашати кредит у порядку, передбаченому Правилами споживчого кредитування. Здійснення дострокового часткового погашення кредиту у поточному платіжному періоді не звільняє позичальника від сплати чергового ануїтентного платежу в дату сплати ануїтентного платежу відповідно до кредитного договору.

Відповідно до п. 3.2.2 розділу 11 Правил споживчого кредитування, якщо сума дострокового часткового погашення кредиту більша ніж 2 ануїтентні платежі, позичальник зобов'язаний сплатити комісію за управління кредитом при достроковому погашенні кредиту, яка повинна бути сплачена разом з наступним після часткового дострокового погашення ануїтентним платежем. Розмір ануїтентного платежу, що зазначений у кредитному договорі є незмінним.

Згідно матеріалів справи та пояснень позивача ОСОБА_4, він 01 квітня 2014 року сплатив 80,00 грн замість 78,00 грн, 05 травня 2014 року - 80 грн, 02 червня 14року - 100 грн, 02 липня 2014 року - 80 грн, 24 липня 2014 року - 80 грн, 04 вересня 2014 року 200,00 грн замість 78,00 грн, визначених графіком, вважаючи решту грошей авансом за жовтень місяць 2014 року. Крім того, ОСОБА_4 важав, що погасив повністю кредит, однак позичальником не було враховано, що при неоплаті чергового платежу згідно з графіком, тобто до 08 числа наступного місяця включно, банк вправі нарахувати йому комісію за управління кредитом в сумі до 500,00 грн та штрафні санкції.

Із виписки, наданої ПАТ «УкрСиббанком» за період з 08 березня 2014 року по 13січня2015 року вбачається, що позивачу нараховувалася комісія за управління кредитом при несплаті чергового платежу в сумі 150,00 грн. Згідно виписки комісія була нарахована 10 жовтня 2014 року -150,00 грн, 12листопада 2014 року - 150 грн, 10 грудня 2014 року -150 грн, 12 січня 2015 року -150 грн.

У випадку перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобов'язань позичальника за договором з порушенням черговості погашення заборгованості Банк вправі самостійно перерозподіляти кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов'язань, відповідно до викладеної в п.1.4 Правил черговості, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.

За таких обставин, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано погодився із висновком суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки комісія за управління кредитом нараховується та сплачується не за дострокове погашення кредиту, а за надання послуг з управління кредитом при простроченні позичальником сплати чергового ануїтентного платежу, інші штрафні санкції банком не нараховувалися, а тому позивачем не доведено, що банк порушував умови кредитного договору.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком судів про відмову в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки неправомірність дій відповідача не доведена, а тому відсутні правові підстави для її задоволення.

Отже, апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду, належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Доводи заявника щодо незастосування судами законів України «Про захист прав споживачів» та «Про банки і банківську діяльність» є безпідставними, оскільки не вплинули на правильність ухвалення оскаржуваних рішень

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова М.І. Наумчук