Провадження № 22-ц/780/1575/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 38 05.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Касьяненко Л.І.

при секретарі - Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину спадкового майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, у вигляді 1/ 6 частини житлового будинку по провулку АДРЕСА_1. Свій позов мотивувала тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року її матері ОСОБА_5, залишилось спадкове майно у виді 1/2 частини житлового будинку, який був збудований батьками під час шлюбу і зареєстрований на ім'я її батька відповідача ОСОБА_2

Відповідачі, її батько ОСОБА_2 та рідний брат ОСОБА_3, прийняли спадщину після смерті матері, оскільки проживали та були зареєстровані в спірному житловому будинку, а вона спадщину після смерті матері прийняла фактично, оскільки взяла речі матері, золоту обручку, одяг, 1500 крб. грошових заощаджень матері. Також, зазначила, що на час смерті спадкодавця вона користувалася присадибною ділянкою, гаражем, прибирала та доглядала за житловим будинком, обробляла городи. При зверненні до нотаріуса 13.08.2015 року, їй було відмовлено у оформленні спадкових прав, так як вона не була зареєстрована за місцем відкриття спадщини, а між нею та іншими спадкоємцями виник спір щодо її права на спадкування, тому вимушена була звертатися до суду з цим позовом.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав пояснивши, що після смерті дружини по господарству допомагав лише син ОСОБА_3 та його дружина.

Відповідач ОСОБА_3 також позовні вимоги не визнав, посилаючись, що позивачка лише користувалася гаражем, який був побудований на земельній ділянки, наданій під будинок та господарські споруди.

Представник відповідачів у письмових запереченнях проти позову, послалася що позивачкою не надано до суду відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутні докази на підтвердження позовних вимог. Крім того, послався що позивачка пропустила строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом, поважні причини для його поновлення відсутні.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2016 року позов задоволено.

Встановлено факт прийняття позивачкою ОСОБА_6 спадщини після смерті її матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнано за позивачкою ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину спадкового майна у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, який зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 12.12.1967 року, виданим управлінням житлово-комунального господарства, реєстраційний номер 765, книга 8.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачі подали апеляційну скаргу, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові. Посилаються на неповне з'ясування обставин справи, оскільки судом не встановлено обсяг спадкового майна та коло спадкоємців. Суд не звернув увагу на відсутність у справі обґрунтованої відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, що є підставою для відмови у позові. Крім того, зазначили, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону у повному обсязі не виконано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, тобто вчинила дії до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини по прийняттю певних речей спадкодавця, звернулася до суду, отримавши роз'яснення нотаріуса щодо неможливості оформлення її спадкових прав, як це передбачено ст.549 ЦК УРСР, тому строк позовної давності на думку суду не пропустила.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5, яка була матір'ю позивачки ОСОБА_4 (а.с.7-9).

Згідно витягу із спадкового реєстру № 41209058 від 13.08.2015р., сформованим приватним нотаріусом Зінченко О.А. Білоцерківського міського нотаріального округу на звернення громадянина, інформація про відкриття спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 відсутня (а.с.15).

З повідомлення Білоцерківського МБТІ від 17.04.2008 року, вбачається, що право власності на спірний житловий АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 12.12.1967 року, виданим Білоцерківським УЖКГ (реєстраційна книга №8 реєстраційний номер 765). З матеріалів справи вбачається, що в спірному житловому будинку на час смерті спадкодавці були зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (а.с.42-43, 74).

Судом встановлено, що померлій ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала 1/ 2 частина житлового АДРЕСА_1. Позивачкою надані докази прийняття нею спадщини після смерті матері, шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, а також встановлено, що спадщину також прийняли відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому частка позивачки у спадковому майні, становить - 1/ 6 частину ( 1/ 2 : 3 = 1/ 6).

Відповідно до листа приватного нотаріуса ОСОБА_8 Білоцерківського міського нотаріального округу від 02.10.2015 р. позивачці були надані роз'яснення щодо пропуску заявником строку подачі заяви про прийняття спадщини та за відсутності документів на підтвердження прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963р.), тому позивачці було рекомендовано звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 02.04.2008р., вбачається, що до чергової частини Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_2 проживаючий по АДРЕСА_1 і просив допомогти у звільненні його земельної ділянки від гаража, який збудувала його дочка ОСОБА_4, яка використовує цей гараж для свого автомобіля (а.с.14).

Таким чином, з висновком суду про те, що строк позовної давності, потрібно вираховувати з дня отримання позивачкою роз'яснення нотаріуса щодо неможливості оформлення її спадкових прав, колегія суддів не може погодитись, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5, тому їй було відомо про смерть спадкодавиці з вказаного часу. Крім того, як вбачається з матеріалів справи про порушення свого права позивачка дізналась ще у квітні 2008 році, коли відповідач ОСОБА_2 звернувся з письмовою заявою до міліції на незаконні, на його думку, дії позивачки щодо користування земельною ділянкою на якій розташований, спірний житловий будинок (а.с.14).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, у даному випадку перебіг позовної давності починається з 02 квітня 2008 року, оскільки в ході проведеної дільничним інспектором міліції перевірки заяви відповідача ОСОБА_2, позивачка була опитана та дізналась про те, що ОСОБА_2 не визнає її право на спадкове майно. Таким чином, у даному випадку строк позовної давності закінчився у квітні 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернувся до суду у серпні 2015 року, тобто із пропуском строку позовної давності і поновити його не просила.

Висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності не пропущений, не можна вважати законним і обґрунтованим.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не притяг до участі у справі всіх спадкоємців померлої ОСОБА_5, яка має ще одну дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.73).

З огляду на встановлені обставини справи, рішення місцевого суду не можна вважати законним і обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимогах у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :