Справа №463/5867/15-ц
Провадження №2/463/584/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого - судді Шеремети Г.І.

при секретарі с/з - ОСОБА_1

за участю відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.10.2013 року в розмірі 28708,94 грн.

Позов мотивує тим, що 16.10.2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір. Відповідачу надано кредит у сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, в результаті чого станом на 09.11.2015 року виникла заборгованість в розмірі 28708,94 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Від представника позивача у судове засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, оскільки між стронами 30.12.2015 року було укладено угоду про реструктуризацію заборгованості у звязку з чим нарахована сума заборгованості є безпідставною.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.10.2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, оскільки остання підтвердив свою згоду на те , що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 9). При укладені договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідач отримала визначену договором суму в розмірі 15000 грн. Факт отримання коштів не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні.

Однак у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань, станом на 09.11.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 28708,94 грн., яка складається по тілу кредиту 13370 грн., відсотках за користування ним 12495,66 грн., заборгованість за пенею та комісією 1000 грн. та штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1343,28 грн., що підтверджується з банківським розрахунком заборгованості (а.с. 7-8).

23.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість станом 09.11.2015 року за кредитним договором № б/н від 16.10.2013 року в розмірі 28708,94 грн. Будь-яких заяв про збільшення або зменшення позовних вимог від позивача до суду не надходило.

Заперечуючи вимоги позивача та не погоджуючись з розрахунком заборгованості, який долучений банком до матералів справи, відповідач надала суду угоду укладену 30.12.2015 року між нею та банком про реструктуризацію заборгованості (а.с. 49-50), згідно якої зменшено розмір заборгованості, а саме: проценти на 882,17 грн., комісію на 63,23 грн., штраф на 3884,88 грн., заборгованість по основному договору становить 29343,27 грн. З метою забезпечення виконання зобовязання позичальник зобовязалась в день підписання угоди мати залишок на будь-якому відкритому в банку рахунок в розмірі 2020 грн.

Таким чином судом встановлено, що нарахована банком заборгованість без врахування вище зазначеної угоди не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим, всупереч вищевказаним вимогам позивач не подав суду доказів на підтвердження вищевказаних обставин, натомість, такі спростовуються запереченнями відповідача та наявними в матеріалах справи доказами. Таким чином суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У позові Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Г.І. Шеремета