Провадження № 2/229/4/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири №48 в цьому будинку, яка розташована поверхом вище від її квартири. Протягом грудня 2014 лютого 2015 років, а саме 16.12.2014, 23.01.2015, 29.01.2015, 21.02.2015, 23.02.2015 її квартиру неодноразово було затоплено. Згідно з актом КП «Комсервіс» від 06.04.2015 затоплення виникло з квартири №48, тобто квартири відповідача, причиною затоплення було халатне ставлення мешканців до сантехнічного обладнання. В результаті залиття були залиті спальня, зал, прихожа, туалет, кухня і позивачу завдана майнова шкода, яку він оцінює у 20000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача компенсацію завданої майнової шкоди у сумі 20000 грн., судовий збір у сумі 243,60 грн. та компенсацію витрат на правову допомогу у сумі 950 грн.

В судове засідання позивача ОСОБА_4 не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.42).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить задовольнити їх з урахуванням висновку будівельно-технічної експертизи №199/6 від 14 листопада 2015 року про розмір матеріального збитку у сумі 20826 грн., а також стягнути з відповідача витрати на проведення експертизи, судовий збір і витрати на правову допомогу.

Пояснив, що залиття квартири позивача виникло внаслідок засмічення каналізаційних стоків у квартирі відповідача, що зафіксовано в акті.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що залиття квартири відбувалося не з його вини, його квартира також постраждала через залиття, яке відбувалося через засмічення загального каналізаційного стояка. Залиття відбувалося через унітаз у його квартирі. Декілька разів він викликав робітників ЖЕК, які прочищали стояк.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заперечення відповідача і пояснив, що загальний каналізаційний стояк є трубою загального користування, відноситься до внутрішньобудинкових споруд і повинен обслуговуватися житлово-експлуатаційною компанією. Акт про залиття, який був складений КП «Комсервіс», не відповідає формі, встановленої законодавством, а тому не є допустимим доказом. Відповідач декілька разів звертався з заявками до обслуговуючої компанії про прочищення каналізаційного стояка, робітники ЖЕК декілька разів робили таке прочищення. Вважає, що вина відповідача у залитті квартири відсутня, просить у позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1993 року, виданого бюро приватизації м. Дружківка (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 03 лютого 2010 року (а.с.44-45).

Відповідно до акту про залиття від 06 квітня 2015 року, складеному комісією у складі інженеру по експлуатації житлового фону ОСОБА_5 та економістом ОСОБА_6, було встановлено, у квартирі АДРЕСА_4 трапилось залиття. В акті зазначено, що залиття відбулося з квартири №48, причиною залиття вказано халатне ставлення мешканців до сантехнічних приладів (а.с.9).

Як пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є сусідами позивача та відповідача, залиття квартири позивача каналізаційними стічними водами за період з листопада 2014 по березень 2015 року відбувалося неодноразово з квартири відповідача. Але квартира відповідача також постраждала від залиття, оскільки стічні води потрапляли до квартири відповідача з унітаза та трішки з ванної, оскільки був засмічений каналізаційний стояк. Робітники ЖЕК після залиття прочищали стояк, але профілактичний огляд ніколи не проводили. Вони приходили тільки за викликом мешканців.

Свідок ОСОБА_5, яка працює інженером КП «Комсервіс» та складала акт про залиття квартири позивача, пояснила, що 06 квітня 2015 року вони оглянули квартиру АДРЕСА_5, та зафіксували факт залиття цієї квартири зі стелі каналізаційними стічними водами, про що вона склала акт. При цьому була присутня ОСОБА_4 Мешканців з квартири №48 при складанні акту не було. В цю квартиру вони не потрапили, оскільки нікого не було вдома. Причину залиття вона зазначила зі слів слюсаря, який сказав їй, що був засмічений каналізаційний стояк.

Свідок ОСОБА_10, який на час залиття квартири позивача працював слюсарем у ТОВ «Дружківка-техноком», пояснив, що декілька разів у період осінь 2014 - весна 2015 року він виїжджав на виклик від мешканців будинку №62 по вул. Радченко у звязку з залиттям квартир стічними водами. Три рази він був у квартирі №48 цього будинку. Залиття відбувалося через засмічення загального каналізаційного стояка, стічні води потрапляли у квартиру №48 через унітаз і розливалися по всій квартирі. У звязку з тим, що власник квартири №48 не мешкав у квартирі, він попросив робітників ЖЕК демонтувати унітаз і закрити отвір, щоб каналізаційні стоки не потрапляли до квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27.03.1992 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України в редакції, яка діяла на момент залиття квартири позивача, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

У рішеннях Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. № 4-рп/2004 та від 09.11.2011 р. № 14-рп/2011 окремо підкреслюється, що:

підтвердження права власності на допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинків і зовнішнього благоустрою не вимагають додаткових дій із боку власників квартир; власники квартир є власниками допоміжних приміщень, конструктивних елементів зовнішнього та внутрішнього благоустрою, незалежно від способів отримання права власності на квартири (під час приватизації чи в разі здійснення цивільно-правових угод).

Тобто, позивач та відповідач як власники квартир у багатоквартирному будинку, є власниками допоміжних приміщень, конструктивних елементів зовнішнього та внутрішнього благоустрою.

Згідно з загальним правилом, встановленим статтею 322 ЦК України, утримувати своє майно повинен власник.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постанова КМ України від 08.10.1992 № 572 власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний:

- укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору;

- оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;

- дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил;

- проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди);

- використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання;

- не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки регулюються нормами Закону України "Про житлово -комунальні послуги".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово -комунальні послуги":

«житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу;

утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством;

якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства».

Відповідно до статті 13 Закону України "Про житлово -комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Стаття 19 Закону України "Про житлово -комунальні послуги" встановлює, що:

« 1. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

2. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник».

Як пояснив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3, надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на час залиття квартири позивача здійснювало ТОВ «Дружківка-техноком», послуги якого відповідачем регулярно оплачувалися, про що свідчать розрахункові квитанції (а.с.128-130).

Тобто, між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ «Дружківка-техноком» як виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій був укладений публічний договір на виконання таких послуг.

Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, передбачають виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 № 150 "Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд". Технічне обслуговування жилих будинків, крім іншого, є комплексом робіт, спрямованих на підтримку справності та роботи технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку.

Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.

Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків. Система технічного огляду жилих будинків включає проведення планових (загальних, профілактичних) та позапланових оглядів. Загальні огляди передбачають комплексне обстеження комісією елементів приміщень будинку, а також їх зовнішнього благоустрою з метою визначення технічного і санітарного стану, виявлення несправностей і прийняття рішень щодо їх усунення, а також визначення готовності будинків до експлуатації в наступний період. Такі огляди проводиться з періодичністю два рази на рік - навесні та восени (весняний та осінній огляди),про огляд складається акт за встановленою формою (Додаток №1 до Правил). Результати огляду також заносяться до журналу.

На виконання положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", з метою впорядкування за видами послуг з утримання будинків і прибудинкових територій та ремонту приміщень, будинків, споруд наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 № 150 був затверджений Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, який, зокрема, містить наступні послуги:

«1.1. Санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення, утримання ліфтів.

1.1.13. Централізоване водопостачання та водовідведення:

1.1.13.4. Усунення засмічень внутрішньобудинкових водопровідних мереж та каналізаційних випусків.

1.2. Поточний ремонт.

1.2.12. Централізоване водопостачання та водовідведення:

1.2.12.8. Роботи з усунення незначних аварій».

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини.

Внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

У разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт за встановленою формою (додаток № 4 до Правил).

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджених наявних у справі доказів і жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обовязків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань.

Проаналізувавши законодавство, яким регулюються встановлені правовідносини між сторонами, надавши оцінку поясненням сторін, свідків, матеріалам, суд приходить до висновку, що вина відповідача у залитті квартири позивача не доказана.

Відповідно до Закону України "Про житлово -комунальні послуги", Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постанова КМ України від 08.10.1992 № 572, Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 відповідач ОСОБА_2 як власник квартири та співвласник багатоквартирного будинку уклав договір з обслуговуючою організацією ТОВ «Дружківка-техноком» як з виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, доручивши йому, зокрема, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж. Зі свого боку відповідач ОСОБА_2 сумлінно виконував свої обовязки як мешканця багатоквартирного будинку, звертався до ТОВ «Дружківка-техноком» у аварійних ситуаціях, про що свідчать відмітки у журналі заявок ТОВ «Дружківка-техноком» (а.с.108-111).

Суд не може погодитися з твердженням представника позивача ОСОБА_1 про те, що залиття квартири ОСОБА_4 відбулося внаслідок засмічення відводів від унітаза в кватири ОСОБА_2 до загального каналізаційного стояка, що підтверджується актом про залиття квартири від 06 квітня 2015 року. При складанні цього акту були відсутні мешканці квартири №48, копію акту ніхто з цієї квартири не отримував. Крім того, як пояснила свідок ОСОБА_5, причину залиття вона вказала в акті зі слів слюсаря, квартиру №48 на предмет встановлення причини залиття вони не оглядали. Ці твердження також спростовуються поясненнями свідків та актами виконаних робіт, складених робітниками ТОВ «Дружківка-техноком» за результатами прочищення каналізаційного стояка у квартирах позивача та відповідача.

Клопотань про призначення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення дійсної причини залиття квартири позивача сторонами заявлено не було.

Суд приходить до висновку, що залиття квартири АДРЕСА_6 відбувалося через засмічення внутрішньобудинкової системи, а саме каналізаційного стояка загального користування, і вина відповідача у цьому відсутня, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 131, 209, 212-217 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 09 березня 2016 року.

Суддя: С. О. Рагозіна