РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Меуш К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Солом'янський районний відділ Державної міграційної служби в м. Києві, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

15 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1, її чоловік - ОСОБА_3 та їх донька ОСОБА_4 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. У квартирі також зареєстрований батько позивача - ОСОБА_2, який з 1993 року у квартирі не проживає.

Відповідач добровільно вибув зі спірної квартири в інший населений пункт - в м. Вишневе Київської області, в квартиру своєї дружини ОСОБА_5, з якою він одружився 21 липня 1990 року. Спірна квартира була неприватизована, тому на підставі ст. 107 ЖК Української РСР відповідач втратив право користування цим житловим приміщенням з дня вибуття.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Пояснили суду, що відповідач є батьком позивача. Він одружився з ОСОБА_5, і якийсь час вони мешкали в спірній квартирі. Потім у 1993 році відповідач добровільно поїхав мешкати до своєї дружини в м. Вишневе Київської області. Його ніхто не виганяв, скандалів між сторонами не було. Він інколи проходив гості на свята, дні народження, але ніколи не залишався.

Відповідач проти задоволення позову заперечував. Пояснив суду, що з квартири пішов не добровільно. Між ним та донькою постійно виникали скандали, тому він з дружиною змушений був переїхати до м. Вишневого. У спірній квартирі він зареєстрований та не втратив право користування нею. Позивач вже зверталась до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, але з інших підстав. У задоволенні її позову було відмовлено. На даний час він бажає проживати в квартирі, проте не має такої можливості, оскільки позивач не визнає таке його право. 11 лютого 2016 року заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва його було вселено до спірної квартири.

Третя особа - ОСОБА_3 підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Пояснив суду, що він є чоловіком позивача. У квартирі проживає з 1996 року. До того часу він працював у м. Вінниця, приїздив до м. Києва десь 1-2 рази на місяць. Пам'ятає, що допомагав відповідачу перевозити свої речі в м. Вишневе. Відповідач квартиру залишав добровільно, без скандалів і більше в ній не жив.

Третя особа - Солом'янський районний відділ Державної міграційної служби в м. Києві в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу (а.с. 40).

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та не оспорювалось учасниками судового розгляду, що позивач ОСОБА_1 є донькою відповідача ОСОБА_2 та між ними виник спір з приводу користування квартирою АДРЕСА_1

У спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 (її чоловік), ОСОБА_4 (донька позивача) та ОСОБА_2 (відповідач), що підтверджується довідкою форми № 3 від 20 травня 2015 року (а.с. 4).

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Позивач зазначає, що відповідач добровільно вибув зі спірної квартири в інший населений пункт.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підтвердження своїх доводів позивач посилається на свої пояснення та покази свідків.

Так, свідок ОСОБА_6 показала суду, що сторін знає давно. Вона проживала в сусідній квартирі - № 128 до 2000 року. ОСОБА_2 одружився та деякий час жив з новою дружиною в квартирі, а потім переїхав у м. Вишневе і більше не повертався, але бував гостях. Їй розповідали, що він поїхав у м. Вишневе, оскільки там жила неповнолітня донька його дружини. Явних конфліктів між батьком та донькою вона не бачила. Про наявність спорів через користування квартирою їй невідомо.

Свідок ОСОБА_7 показала суду, що позивач її мати, а відповідач її дідусь. Їй невідомо чому відповідач залишив квартиру, вона в той час була маленькою і не пам'ятає таких обставин.

Допитаний свідок ОСОБА_8 показав, що знає і позивача, і відповідача, він живе в цьому ж будинку на поверх вище. Чому відповідач переїхав у м. Вишневе йому невідомо. До спірної квартири він почав приходи як сусід вже після того як ОСОБА_2 у ній не мешкав.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що знає лише позивача, з відповідачем не знайомий. Він мешкає у цьому ж під'їзді з 1999 року. Про причини виїзду відповідача та про можливі конфлікти між сторонами йому нічого не відомо.

Будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених вимог суду надано не було.

Відповідач зазначав, що він з дружиною вимушений був залишити квартиру, оскільки між ним та донькою постійно виникали скандали через проживання в квартирі.

У рішенні Солом'янського районного суду м. Києва від 24 червня 2014 року, що міститься в матеріалах справи вказано, що ОСОБА_2 неодноразово намагався з ОСОБА_1 вирішити питання про повернення у спірну квартиру та проживання там, однак позивач заперечувала проти цього. Зазначене підтверджується відповіддю Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 23 жовтня 2013 року на звернення ОСОБА_2 з приводу чинення йому перешкод у користуванні житлом. Суд встановив, що позивач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з поважних причин (а.с. 22-23).

Рішення суду набрало законної сили.

За таких обставин, посилання сторони позивача на те, що ОСОБА_2 добровільно виїхав в інше місце проживання не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні належними доказами.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 107 ЖК Української РСР, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Солом'янський районний відділ Державної міграційної служби в м. Києві, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: