АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2512/16 Справа № 202/1351/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом по вищевказаній справі, в обґрунтування якого зазначила, що 25 квітня 2009 року Бабушкінським відділом РАЦС Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 211, між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають спільну дитину - дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, сімейне життя з ОСОБА_3 не склалось. З травня 2014 року сторони проживають окремо, сімейного господарства не ведуть, не підтримують шлюбні відносини, крім того, ОСОБА_2 фактично створила нову сім'ю. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки добровільно не надає.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3, стягувати з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. до її повноліття, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. та стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково: розірвано зареєстрований 25 квітня 2009 року Бабушкінським відділом РАЦС Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 211, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та присвоєно позивачу після розірвання шлюбу прізвище «ОСОБА_2». Крім того, вирішено стягувати щомісяця з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. до її повноліття, починаючи стягнення з 04 лютого 2015 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. та на користь держави - в розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та після розірвання шлюбу присвоїти прізвище ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині присвоєння позивачу прізвища «ОСОБА_2» після розірвання шлюбу.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони знаходяться у шлюбі з 25 квітня 2009 року, від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак позивачем зазначено, що сім'я між нею та ОСОБА_3 розпалася з причин різних поглядів на життя, сторони втратили між собою почуття любові та поваги, що і призвело у підсумку до остаточного розпаду сім'ї.

З травня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Крім того, позивач зазначила про наявність фактично нової сім'ї.

Також, матеріалами справи підтверджується відсутність будь-якого майнового спору між сторонами та визначено, що дитина проживатиме з ОСОБА_2

ОСОБА_3 кошти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 в добровільному порядку не надає, інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних осіб на утриманні не має, хронічних захворювань не має, на обліку не стоїть, офіційно не працює.

Згідно ст. ст. 180, 181, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати та надавати матеріальну допомогу на дітей, при цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не надає добровільну матеріальну допомогу на неповнолітню дитину, яка проживає разом з позивачем, а сімейно-шлюбні відносини сторін припинені та відновленню не підлягають, враховуючи факт наявності в позивача нової сім'ї, то, відповідно до положень СК України, наявні всі підстави для розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 800,00 грн. до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача коштів на користь ОСОБА_2 в розмірі 500,00 грн. сплачених позивачем на правову допомогу, суд першої інстанції керувався відсутністю будь-яких доказів на підтвердження вказаних витрат.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 зазначила, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише в частині присвоєння їй прізвища після розірвання шлюбу «ОСОБА_2», у зв'язку з чим в апеляційному порядку переглядається рішення суду лише в цій частині.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що після розірвання шлюбу вона не мала наміру змінювати прізвище на дівоче, а бажала залишити прізвище «ОСОБА_2». В подальшому вона планує вийти заміж за чоловіка, який має прізвище «ОСОБА_2», що підтверджується технічним записом судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині присвоєння позивачу після розірвання шлюбу прізвища «ОСОБА_2», оскільки з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 29 квітня 2009 року, виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, прізвище позивача до реєстрації шлюбу було «ОСОБА_2», після реєстрації шлюбу - «ОСОБА_2», в інших шлюбних відносинах позивач не перебувала і прізвище не змінювала.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Намір позивача укласти новий шлюб не дає правових підстав для присвоєння їй прізвища майбутнього чоловіка.

За таких обставин, дослідивши в повному обсязі матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині присвоєння прізвища після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду в цій частині слід змінити та присвоїти позивачу після розірвання шлюбу прізвище - «ОСОБА_2» замість «ОСОБА_2».

А тому, керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2015 року - змінити в частині присвоєння позивачу прізвища після розірвання шлюбу.

Присвоїти позивачу після розірвання шлюбу прізвище - «ОСОБА_2» замість «ОСОБА_2».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова