АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Болотова Є.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту недійсним,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення як незаконне та необґрунтоване, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, надати дозвіл на проведення судової експертизи до документу сторінки книги реєстрації актів цивільного стану громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 №1927.

Справа №759/11395/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5607/2016
Головуючий у суді першої інстанції:А.П. Кривов»яз
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Про порушене право йому стало відомо у 2015році при зверненні до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, де нотаріус йому повідомила, що реєстрація за ОСОБА_5 права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 відбулася після її смерті. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а свідоцтво на право власності на Ѕ частину зазначеного будинку було отримано 14 липня 2009 року.Зазначив, що суд не звернув увагу і на те, що нотаріус при вчиненні нотаріальних дій не встановив особи ОСОБА_3 за його паспортом, що також є порушенням вимог ст.44 та ст. 46 Закону України «Про нотаріат». Просить суд надати дозвіл на проведення судової експертизи документу сторінки книги, реєстрації актів цивільного стану громадянина ОСОБА_3, 9 липня 1950 року за № 1927.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Головне управління юстиції у м. Києві явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, а тому колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, оскільки неявка зазначеної особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності укладеного заповіту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законними і обґрунтованими. Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції доказів, висновки суду щодо підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням закону.

Так, статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Підстави для визнання заповіту недійсним чітко визначені законом. Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним складений його сестрою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, заповіт від 25.12.2003 року, на ім'я його брата ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_5 не була власником Ѕ частина будинку АДРЕСА_1, вона не зареєструвала своє право власності і така реєстрація відбулась вже після смерті ОСОБА_5 А оскільки вона не набула права власності на зазначене майно, ОСОБА_5 не мала права робити будь-яке розпорядження щодо даного майна.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до змісту оспорюваного позивачем заповіту, ОСОБА_5 25.12.2003 року на випадок її смерті зробила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_3 (а.с. 49 т.1).

А тому посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що померлій не належала Ѕ частина будинку АДРЕСА_1, що нотаріус не перевірив особу ОСОБА_3 під час оформлення заповіту, що ОСОБА_3 не оформив документів по спадщині не є підставами для визнання заповіту недійсним. Зазначені обставини не мають будь якого правового значення для дійсності заповіту. Ці обставини мають значення для оформлення спадщини, але будь-яких вимог з цього приводу позивачем не заявлено.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК України).

Зазначених підстав позивачем у позові не вказано, як і не надано відповідних доказів у розпорядження суду.

Посилання ОСОБА_1 на порушення судом норм процесуального права, на не надання судом першої інстанції дозволу на проведення судової експертизи документу сторінки книги, реєстрації актів цивільного стану громадянина ОСОБА_3, 9 липня 1950 року за № 1927- колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, враховуючи предмет та підстави позову, висновки такої експертизи будь - якого правового значення для вирішення даного спору не матимуть.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушенням нотаріусом при вчиненні нотаріальних дій вимог ст.ст.44, 46 Закону України «Про нотаріат», оскільки ці доводи є несуттєвими, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи чи зроблені з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи.

Доказів, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вищевказаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить, в ході апеляційного розгляду також не надано таких доказів.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції по суті спору, а зводяться до невірної оцінки доказів судом першої інстанції, а відповідно до ухвалення судом апеляційної інстанції протилежного рішення.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: