Справа № 673/119/16-ц
Провадження № 2/673/191/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі:головуючого судді Коваля Ф.І.,

при секретарі Демчишиній Н.Г.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Деражня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, із урахуванням уточнених позовних вимог, про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 4 квітня 2015 року між нею та відповідачкою сталася домовленість про продаж їй належного відповідачці житлового будинку, розташованого по вул. Першотравневій, 30/1 в м. Деражня. На виконання такої домовленості того ж дня позивачкою в якості авансу було сплачено грошові кошти в сумі 1200 грн., а 6 квітня 2015 року ще 10000 грн. та 8800 грн., про що відповідачкою їй було видано дві розписки. На початку травня 2015 року позивачка сплатила відповідачці ще 2000 грн., проте договір купівлі-продажу між ними укладений не був. Крім того, відповідачка повідомила, що не має наміру продавати позивачці будинок, у звязку з чим остання стала вимагати у неї повернення наведених грошових коштів. Оскільки відповідачка коштів не повернула, позивачка просила суд стягнути їх з неї на її користь, а також стягнути три проценти річних від простроченої суми, що складає 450 грн., та індекс інфляції за 2015-2016 роки у розмірі 4626 грн. Проте в ході судового розгляду, враховуючи факт повернення відповідачкою суми авансу, за заявою позивачки позовна вимога в цій частині залишена судом без розгляду. Решту позовних вимог позивачка підтримала.

Відповідачка позову не визнала і пояснила, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований по вул. Першотравневій, 30/1 в м. Деражня. В квітні 2015 року між нею та позивачкою сталася домовленість з приводу купівлі-продажу будинку з обумовленням його ціни у 200000 грн. При цьому вона отримала від позивачки аванс у розмірі 22000 грн., однак договір купівлі-продажу будинку між ними укладений не був через відсутність усіх необхідних для цього документів. Проте в подальшому позивачка відмовилася від купівлі будинку. Суму авансу відповідачка позивачці повернула, тому позовні вимоги вона вважає необґрунтованими і просить відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши доводи позивачки, її представника, відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Деражнянською державною нотаріальною конторою 1 квітня 2015 року, відповідачка є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по вул. Першотравневій, 30/1 в м. Деражня Хмельницької області, успадкованих нею після смерті її чоловіка ОСОБА_4, котрий помер 9 лютого 2010 року.

У квітні 2015 року між сторонами сталася домовленість про купівлю-продаж вказаного будинку за ціною 200000 грн., що вони обидві підтвердили.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи розписок, 4 квітня 2015 року відповідачкою було отримано від позивачки в якості авансу грошові кошти в розмірі 10000 грн., а 6 квітня 2015 року - 8800 грн. Проте зясовано, що договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладений не був. Сума авансу відповідачкою була повернута позивачці до початку судового розгляду

В обґрунтування позову позивачка стверджує, що відповідачкою в порушення вимог ст. 526 ЦК України порушено зобовязання щодо повернення грошових коштів, у звязку з чим наявні підстави для стягнення з неї трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України.

Зясовуючи обґрунтованість таких її доводів, суд керується частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України, відповідно до якої цивiльним законодавством регулюються особистi немайновi та майновi вiдносини (цивiльнi вiдносини), заснованi на юридичнiй рiвностi, вiльному волевиявленнi, майновiй самостiйностi їх учасникiв.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 11 цього Кодексу цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 635 цього Кодексу попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.1 ст. 509 цього Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Вказана стаття ЦК України розмiщена в роздiлi «Загальнi положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу i визначає загальнi правила вiдповiдальностi за порушення грошового зобовязання та поширює свою дiю на всi види зобовязань, якщо iнше не передбачено спецiальними нормами, що регулюють суспiльнi правовiдносини з виникнення, змiни чи припинення окремих видiв зобовязань.

Частиною другою статтi 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого iндексу iнфляцiї за весь час прострочення, а також три проценти рiчних вiд простроченої суми, якщо iнший розмiр процентiв не встановлений договором або законом.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 20 січня 2016 року, ухваленою у справі № 6-2759цс15 «Про стягнення боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та трьох процентів річних», при розглядi справ про передбачену статтею 625 ЦК України вiдповiдальнiсть за порушення грошового зобовязання слiд зясувати: чи iснує зобовязання мiж сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявнiсть прострочення у виконаннi зобовязання, чи iснують спецiальнi норми, що регулюють цi правовiдносини та виключають застосування цiєї статтi.

Як зясовано судом зі змісту письмових розписок, виданих позивачці відповідачкою 4 і 6 квітня 2015 року, будь-яких зобовязань щодо купівлі-продажу будинку і строків виконання таких зобовязань, зокрема, щодо дати внесення (повернення) грошових коштів, сторонами встановлено не було. Отже, з їх змісту не вбачається наявність наведених вище умов, які б свідчили про наміри сторін укласти договір купівлі-продажу будинку протягом певного строку (у певний термін).

Не надано позивачкою і доказів у тому, що відповідачка відмовилась вчинити продаж їй будинку.

Наведене дає підстави суду зробити висновок про те, що зобовязання мiж сторонами, в тому числі грошове, не iснувало, у звязку з чим посилання позивачки на факт прострочення відповідачкою виконання зобовязання є безпідставним, тому правові пiдстави для застосування до спiрних правовiдносин положень частини другої статтi 625 ЦК України відсутні.

Підсумовуючи наведене, а також враховуючи положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.11, ч.1 ст. 509, ст.ст. 526, 625, ч.1 ст. 626, ст. 635 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 154, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Зняти арешт з належного ОСОБА_3 нерухомого майна, яким є житловий будинок, розташований по вул. Першотравневій, 30/1 в м. Деражня Хмельницької області, накладений згідно з ухвалою Деражнянського районного суду від 2 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_5