У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

НагорнякаВ.А., Писаної Т.О., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 06 лютого 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди, за умовами якого він передав останньому у строкове платне користування нежиле приміщення, площею 53 кв. м, по АДРЕСА_1, СТ «ДІО Груп» на території Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області.

На думку позивача, між сторонами існували усні договірні відносини щодо користування належним йому на праві приватної власності майном на невизначений строк, оскільки договір оренди є нікчемним з моменту його укладання з огляду на те, що він не був нотаріально посвідчений та не пройшов державну реєстрацію. Позивач зазначав, що на його письмову вимогу відповідач займане приміщення не звільнив, у зв'язку з чим він змушений звертатися до суду за захистом свої прав.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року, позов задоволено.

Ухвалено усунути ОСОБА_4 перешкоди в користуванні нерухомим майном, а саме: нежитловим приміщенням, площею 53 кв. м., що розташовано по АДРЕСА_1, СТ «ДІО Груп» на територія Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області, шляхом зобов'язання ОСОБА_5 звільнити указане приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року належить нежитлове приміщення (9/100 часток на торговельно-побутову та адміністративну будівлю) площею 53 кв. м по АДРЕСА_1, СТ «ДІО Груп» територія Яеногородської сільської ради Макарівського району Київської області.

06 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір оренди, згідно з умовами якого позивач передав відповідачу у платне користування дане нежиле приміщення зі строком користування до 30 червня 2017 року.

Положеннями ст. ст. 793, 794 ЦК України передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому, право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Зі змісту ч. 3 ст. 640 ЦК України вбачається, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

За правилом ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що договір оренди є нікчемним, між сторонами існують усні договірні відносини щодо користування належним позивачу майном на невизначений строк, відповідач не виконав законну вимогу про звільнення займаного приміщення, а тому дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

НагорнякВ.А. Писана Т.О. ЮровськаГ.В.