Справа № 490/1173/16-ц
н/п 2/490/1322/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

06 квітня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за заповітом.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/24 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла 25 серпня 2015 року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 7/24 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла 25 серпня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/1173/16-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом від свого імені та від імені малолітньої доньки до відповідачів, в якому просила визнати за нею та за донькою право власності по 7/24 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла 25 серпня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що 25 серпня 2015 року померла її мати. Померла залишила заповіт, яким заповіла позивачці та її доньці в рівних частках належну їй 7/12 частини вищезазначеної квартири.

Позивачка від свого імені та від імені доньки звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, посилаючись на відсутність у спадкоємців правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Представник позивачки у судовому засіданні вимоги позову підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила про їх задоволення.

Відповідачі у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували.

Приватний нотаріус у судове засідання не зявився, при цьому надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, заперечень проти позову не надав.

Вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 24 грудня 1998 року отримали Свідоцтво про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 11). Квартира належала їм на праві спільної сумісної власності (а. с. 12).

У подальшому, 01 лютого 2007 року між вказаними особами було укладено та нотаріально посвідчено Договір про визначення розміру часток, відповідно до умов якого було здійснено поділ вищезазначеної квартири та визначено по 1/2 частці кожного із співвласників у квартирі (а. с. 13).

14 лютого 2011 року помер ОСОБА_8 (а. с. 14). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини зазначеної вище квартири, з яких по 5/12 частин успадкували відповідачі (а. с. 15).

При цьому, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом 1/6 частину квартири після смерті ОСОБА_8 успадкувала ОСОБА_7 (а. с. 16).

Таким чином, ОСОБА_7 належало 7/12 частин квартири АДРЕСА_1.

25 серпня 2015 року померла ОСОБА_7 (а. с. 17). На випадок своєї смерті вона 01.07.2007 року залишила заповіт, яким заповіла належну їй на праві власності частку квартири АДРЕСА_1 в рівних частках заповіла ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4, яка є донькою позивачки.

ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса ММНО ОСОБА_6 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, однак постановою від 05.02.2016 року їй було відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через ненадання спадкоємцем оригіналів правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на спадкове майно (а. с. 24).

Крім того, ОСОБА_3 звернулася від імені та в інтересах ОСОБА_4 до приватного нотаріуса ММНО ОСОБА_6 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, однак постановою від 23.03.2016 року їй також було відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через ненадання спадкоємцем оригіналів правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на спадкове майно.

У звязку з цим позивачка звернулася до суду із позовом від свого імені та як законний представник малолітньої доньки із даним позовом про визнання права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Відповідно до абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При цьому, судом встановлено, що нотаріусом було відмовлено позивачці та її доньці у вчиненні нотаріальної дії, що свідчить про порушення її прав, у звязку з чим таке право підлягає захисту у судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, яка померла, 25 серпня 2015 року, заповіла належні їй 7/12 частин квартири в рівних частинах (тобто по 7/24) позивачці та її доньці.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. ст. 1235 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка від свого імені та від імені своєї доньки, у звязку з чим вона у встановлений строк звернулася із відповідними заявами до нотаріуса, однак ним було винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання позивачкою правовстановлюючих документів на вищезазначену квартиру.

Враховуючи усе вищевикладене, суд, оцінивши за внутрішнім переконанням належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про доведеність факту належності померлій 7/12 частин квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, у звязку з чим за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як за спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_7 слід визнати право вланості на 7/24 частини вищезазначеної квартири за кожним.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/24 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла 25 серпня 2015 року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 7/24 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла 25 серпня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН