Справа № 189/2312/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.04.2016 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Лукінова К.С.

при секретарі Копиця С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, третя особа: Державний нотаріус ОСОБА_3 Державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визначення додаткового строку для подання заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, визнання недійсної заяви про відмову у прийнятті обовязкової частки спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 15.12.2014 року помер її син ОСОБА_4. Після його смерті залишилася земельна ділянка, що розташована на території Покровського району Дніпропетровської області. До моменту смерті син проживав разом з нею в смт. Покровське по вул. Набережна, 182. Про заповіт який склав її син на користь онуки ОСОБА_2 вона дізналася від онуки після 40 днів смерті її сина, та користуючись її правовою необізнаністю та тяжкими обставинами які склалися на той момент та маючи бажання отримати всю спадщину одноосібно примусила підписати відмову від прийняття спадщини. 12.08.2015 року вона дізналася від свої доньки ОСОБА_5, що має обовязкову частку в спадщині оскільки вона пенсіонер. У звязку з вищевикладеним просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, визначити додатковий строк для подання заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, визнати недійсною заяву про відмову у прийнятті обовязкової частки спадщини.

Ухвалою суду від 01.02.2016 року в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі, наполягає на його задоволенні. Та пояснила суду, що після смерті сина, вона була в шоковому стані і не керувала своїми діями, та не розуміла, що робить коли підписувала заяву про відмову від спадщини, не памятає що їй пояснювала нотаріус. Про те, що я підписала заяву про відмову від спадщини мені пояснила дочка, яка була в нотаріуса і дізналася про цю заяву, і тільки тоді коли мені дочка це пояснила, я зрозуміла, що підписала. На момент підписання заяви не хворіла, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 підтримав вимоги викладені в позові та просив задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в позові та заяві про збільшення позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просить відмовити у його задоволенні. Та суду пояснила, що вона розмовляла з бабусею, та розповіла їй про заповіт, не просила її відмовитись від обовязкової частини спадщини, позивачка сама це зробила. Від бабусі не відмовляється та буде їй допомогати в подальшому. Крім того, до нотаріуса позивачка ходила сама, вона її не обманювала та не змушувала писати цю заяву.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 позов не визнає, заперечує проти його задоволення з підстав, викладених у запереченнях.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради Покровського району Дніпропетровської області направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, рішення просить винести на розсуд суду.

Третя особа: Державний нотаріус ОСОБА_3 Державної нотаріальної контори направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, рішення просить винести на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона дочка позивачки. В травні 2015 року в нотаріуса вона дізналася про те, що мати підписала відмову від спадщини, розповіла їй про це, після чого вони хотіли піти забрати ту заяву, але не встигли так як пропустили строк. Заява про відмову не була підписана в її присутності. Про цю заяву про відмову від спадщини вона повідомила позивачці в травні 2015 року.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ №604842 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_3 районного управління юстиції у Дніпропетровській області 22 грудня 2014 року, 15 грудня 2014 року помер ОСОБА_4 в смт. Покровське, Покровського району, Дніпропетровської області. (а.с.8).

За життя ОСОБА_4 17 квітня 2013 року склав заповіт, за яким належну йому земельну ділянку площею 2,940 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території ОСОБА_3 селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, що належить йому на підставі Державного акта на право власності на землю серії ІV-ДП №131401 ПК 002256, виданого покровською селищною радою 25.04.2000 року, на випадок свої смерті заповів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 37 ).

20 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 Державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття обовязкової частки спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 ( а.с. 21 ).

Відповідно до вимог ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

У відповідності до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку встановлено для її прийняття.

Позивач, посилаючись на вимоги ст.229, 2030 ЦК України, вважає, що відмову від прийняття спадщини вона вчинила під впливом обману відповідачки, яка скористалася її правовою необізнаністю та тяжкими обставинами, які склалися на момент підписання заяви про відмову від обовязком частки в спадщині .

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, під помилкою, яка має істотне значення, цивільне законодавство розуміє помилку в характері (природі) правочину, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

На думку суду позивачем не доведено, що вона вчинила правочин під впливом обману відповідачки, яка скористалася її правовою необізнаністю та тяжкими обставинами, які склалися на момент підписання заяви про відмову від обовязком частки в спадщині.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона скористалися її правовою необізнаністю, свідчить лише про неправильне тлумачення норм закону, і, як вказано в постанові Пленуму Верховного Суду України, не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним

Крім того, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини від 20.03.2015 року, нотаріусом їй було роз'яснено, що згідно ст. 1273 ЦК України, її відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Текст заяви був прочитаний ОСОБА_1 та їй зрозумілий, про що свідчить її особистий підпис.

Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини ОСОБА_1 з заявою про відкликання заяви від 20.03.2015 року до нотаріуса не зверталася.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відмовляючись від прийняття обовязкової частки спадщини ОСОБА_1 діяла під впливом обману відповідачки, яка скористалася її правовою необізнаністю та тяжкими обставинами, які склалися на момент підписання заяви, а також що вона має істотне значення.

Крім того, за наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, а тому не підлягають і задоволенню позовні вимоги в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, які є похідними позовними вимогами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, третя особа: Державний нотаріус ОСОБА_3 Державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визначення додаткового строку для подання заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, визнання недійсної заяви про відмову у прийнятті обовязкової частки спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя К.С. Лукінова