Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та нарахованих процентів від суми вкладу із застосуванням фінансових санкцій за невиконання умов договору, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23 грудня 2013 року між ним та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» був укладений договір строкового банківського вкладу (вклад «Лояльний») в національній валюті України - гривні на суму 110 000,00 грн, строком на 460 календарних днів з датою повернення 28 березня 2015 року та з оплатою процентів в розмірі 25 %. 16 січня 2014 року, відповідно до п. 2 додаткового договору № 1, він поповнив суму вкладу на 45 000,00 грн, у зв'язку з чим загальна сума вкладу склала 155 000,00 грн. Враховуючи положення п. п. 3.4.4 п. 3 договору, яке надає йому, як вкладнику, право достроково припинити дію договору й отримати суму вкладу та проценти, він 11 листопада 2014 року, тобто на 324 день договору, звернувся до банку з заявою про дострокове припинення дії вкладу і повернення суми вкладу та нарахованих процентів 29 грудня 2014 року (на 372 день). Проте, банк умови договору не виконав та кошти не повернув.

Позивач вважає, що банком порушені умови договору банківського строкового вкладу в частині повернення в обумовлений строк коштів та сплати процентів, а тому просив стягнути з відповідача 310 634,59 грн, що складається з: суми вкладу - 155 000,00 грн; пені із загального розміру вкладу - 148 800,00 грн; нарахованих відсотків від суми вкладу станом на 29 грудня 2014 року - 472,92 грн; пені за неповернутими відсотками - 454,00 грн; трьох процентів річних - 407,67 грн, а також просив відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача проценти за користування грошовими коштами - 472 грн 92 коп., пеню за несплату процентів - 454 грн, три проценти річних - 407 грн 67 коп., а також пеню за Законом України «Про захист прав споживачів» - 148 800 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення пені скасовано та в цій частині відмовлено в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції переглядалось апеляційним судом лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, а в частині вирішення позовних вимог про стягнення суми вкладу, моральної шкоди та витрат на правову допомогу сторонами не оскаржувалось, тому апеляційним судом не переглядалось.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалене рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та заперечення на неї, перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині вирішення вимог щодо стягнення пені, суд першої інстанції застосував п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що договором банківського вкладу, укладеному між сторонами були визначені права, обов'язки та відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання договору, серед яких відсутня відповідальність банку за прострочення виконання зобов'язання у вигляді пені як у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», так і в будь-якому іншому розмірі.

Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з грудня 2013 року між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» укладено Договір строкового банківського вкладу (вклад «Лояльний») в національній валюті України - гривні на суму 110 000,00 грн, строком на 460 календарних днів з датою повернення - 28 березня 2015 року та процентною ставкою з 23 грудня 2013 року 25 % річних, а з 28 грудня 2014 року - 3 %.

16 січня 2014 року, відповідно до п. 2 Додаткового договору № 1 позивачем здійснено поповнення суми вкладу на 45 000 грн. і загальна сума вкладу склала 155 000,00 грн.

Згідно підпункту 3.4.4 пункту 3 вказаного договору вкладник має право достроково припинити дію договору за умовами передбаченими в п. 2 договору, а саме: за письмовою заявою вкладника в період з 1-го по 370-й день - не менше як за 7 (сім) банківських днів, не враховуючи день подання заяви, в період з 371-го дня - не менше як за 1 (один) банківський день, не враховуючи день подання заяви, або може здійснюватись раніше за умови сплати вкладником комісійної винагороди за видачу коштів з вкладного (депозитного) рахунку вкладника при достроковому розірванні договору банківського вкладу, на умовах, в розмірах та в порядку, визначеному діючими тарифами банку, днем дострокового розірвання договору є дата, зазначена у заяві вкладника. У разі дострокового розірвання договору в частині нарахування процентів (п. 2 договору) з ініціативи вкладника в період з 23 грудня 2013 року по 27 грудня 2014 року банк здійснює перерахунок процентів з дати 23 грудня 2013 року до дня, що передує даті повернення вкладу за ставкою 0,05 % річних з врахуванням положень п. 4 договору. У разі дострокового розірвання договору з ініціативи вкладника в період з 28 грудня 2013 року по 27 березня 2015 року перерахунок процентів за період з 23 грудня 2013 року по 27 грудня 2014 року не здійснюється, Банк здійснює перерахунок процентів з дати 28 грудня 2014 року до дня, що передує даті повернення вкладу, за ставкою 3 % річних та з урахуванням положень п. 4 цього договору.

11 листопада 2014 року ОСОБА_6 звернувся до банку з заявою про дострокове припинення дії вкладу і повернення йому 29 грудня 2014 року (на 372 день) суми вкладу та нарахованих відсотків.

Банк кошти в розмірі 155 000,00 грн повернув лише 30 березня 2015 року, шляхом перерахування на індивідуальний банківський рахунок ОСОБА_6

Згідно із ч. ч. 1-2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що до банківських послуг належить залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів він необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

Отже, за своєю правовою природою договір банківського вкладу є договором про надання послуг, а тому на ці правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та зурахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають з договорів про надання фінансово-кредитних послуг.

Підпунктом 5.1 п. 5 договору банківського вкладу, укладеного між сторонами, передбачено, що за невиконання або за неналежне виконання зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

У частині 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що в разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Отже, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені виходив із того, що оскільки розмір неустойки як відповідальність банку не був передбачений договором банківського вкладу, тому до спірних правовідносин правильно застосував положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнув пеню в розмірі 3 % від суми вкладу за кожен день прострочення його повернення.

Апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення та доказів, наданих позивачем та помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року скасувати.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко М.І. Наумчук