АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарях: Синявському Д.В., Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника позивача Короєда С.О.

відповідача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Державної адміністрації залізничного транспорту України до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,-

за апеляційною скаргою Державної адміністрації залізничного транспорту України, поданою представником Костенком Валерієм Миколайовичем

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову Державної адміністрація залізничного транспорту до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

Справа №752/10108//15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2141/2016
Головуючий у суді першої інстанції:В.С.Пасинок
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись з рішенням суду Державна адміністрація залізничного транспорту через свого представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Вважає, що рішення ухвалене без всебічного повного і об'єктивного вивчення та з'ясування всіх обставин справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.В обґрунтування зазначено, що судом у мотивувальній частині рішенняповністю визнано обґрунтованість та правомірність позовних вимог Укрзалізниці в частині наявності вини ОСОБА_2, як керівника, у завданні шкоди у розмірі 1328400 грн., і відповідно її обов'язку відшкодування завданої шкоди. Однак залишаючи позов без задоволення, суд аргументував дане рішення виключно застосуванням, за заявою представника відповідача, позовної давності.Вважає, що судом при винесенні рішення та застосуванні позовної давності не враховано постанову Окружного адміністративного судуміста Києва від 19.12.2012 у справі № 2а-15676/12/2670 за позовом Державної фінансової інспекції України до ДП «УПП УЗ» про виконання вимоги від 07.09.2011 № 31-14/881 в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди, де зазначена і шкода завдана ОСОБА_2, якою позов задоволено та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013, якою апеляційну скаргу ДП «УПП УЗ» залишено без задоволення, а рішення першої інстанції без змін, яка набрала законної сили 21.03.2013року.

В суді апеляційної інстанції представник позивача Короєд С.О. просив подану апеляційну скаргу задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 її представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної інстанції просили відхилити апеляційну скаргу, резолютивну частину рішення суду залишити без змін, а його мотивувальну частину змінити, відмовивши Державній адміністрації залізничного транспорту України по суті позову, а не у зв'язку з пропуском позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що підстав для неприйняття висновків перевірки, відображених в акті № 31-21/18 від 08 липня 2011 року, у суду немає, а відтак встановивши вину ОСОБА_2 у заподіянні збитків підприємству, відмовив у задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності, встановлені ст. 257 ЦК України, про що просила сторона відповідача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони суперечать вимогам закону, зібраним по справі доказам виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 була призначена на посаду заступника начальника Управління промислових підприємств Укрзалізниці згідно наказу Державної адміністрації залізничного транспорту № 749/ос від 07 вересня 2006 року.

Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту № 1124/ос від 30 грудня 2008 року на ОСОБА_2 було покладено виконання обов'язків начальника підпорядкованого Державній адміністрації залізничного транспорту ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України».

01 січня 2008 року між ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» та ТОВ «Корпорація Колійні ремонтні технології» укладено договір № ЦУПП- 04/0001/08 на поставку анкеру закладного АЗ-2 до пружних рейкових скріплень КПП-5 на суму 88470240,00 грн. Відповідно до специфікації №1 до даного договору вартість однієї одиниці товару без ПДВ складала 20,85 грн.

29 квітня 2008 року та 10 липня 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2 відповідно до договору № ЦУПП- 04/0001/08, за якими вартість однієї одиниці товару - анкеру закладного АЗ-2 до пружних рейкових скріплень КПП-5 без ПДВ складала 23,98 грн. (а.с. 18-20).

31 грудня 2008 року, керуючись п. 84 Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2008 року № 1017, між ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» та ТОВ «Корпорація колійні ремонтні технології» було укладено додаткову угоду № 3 до договору поставки від 08 січня 2008 року № ЦУПП-04/0001/08, відповідно до якої строк дії даного договору було продовжено на строк, достатній для проведення процедури закупівлі, та включено специфікацію № 4 на суму 15859832,40 грн., яка набирає чинності з моменту її підписання. Крім цього, п. 4.7. договору поставки було викладено у новій редакції, відповідно до якої загальна сума договору складає 121592120,40 грн.

Головним контрольно-ревізійним управлінням України в період з 23 травня 2011 року по 01 липня 2011 року була проведена позапланова перевірка щодо дотримання ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» вимог чинного законодавства при проведенні окремих процедур закупівель за 2007-2009 роки, за результатами якої складено акт № 31-21/18 від 08 липня 2011 року. Вказаним актом встановлено наявність порушень з боку ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» при проведенні окремих процедур закупівель за 2007-2009 роки, в результаті яких підприємству було завдано збитки за значну суму, а саме у розмірі 18590448,00 грн.

Зі змісту акту вбачається, що внаслідок неправомірного підвищення вартості анкеру закладного АЗ-2 до пружних рейкових скріплень КПП-5 шляхом укладення додаткових угод № № 1-2 та при укладанні додаткової угоди № 3 щодо пролонгації договору поставки від 08 січня 2008 року № ЦУПП-04/0001/08 з використанням ціни продукції, що перевищує початкову ціну визначену договором, підприємству було нанесено збитків на суму 1 328 400,00 грн.

Так, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (ст. 134 КЗпП України).

Зокрема, пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог ст.15 ЦПК суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров'ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст.441 ЦК, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Згідно із вимогами ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Статтею 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено, що органи державного фінансового контролю мають право накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ адміністративні стягнення.

Пунктом 2 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92 року, роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 КЗпПУ, на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

Як вбачається, при прийнятті рішення про підписання Додаткової угоди № 3 ОСОБА_2 керувалася листом-роз'ясненням Мінекономіки щодо застосування Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2008 № 921 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від19.11.2008року № 1017) від 08.12.2008 № 3303-27/1150 «Щодо продовження строку дії договору» та рішенням Тендерного комітету ДП УПП (протокол № б/н від 31.12.2008 року).

Крім того, членами Тендерного комітету одноголосно було прийнято рішення щодо підписання додаткової угоди №3 до договору № ЦУПП-04/0001/08 від 08.01.2008 щодо продовження строку його дії на наступний рік та закупівлю анкеру закладного АЗ-2 в кількості 489 501 шт. за ціною 32,04 грн. з ПДВ (замість 33,096 грн. з ПДВ згідно додатку № 2)

Як вбачається, ціна на анкер закладний АЗ-2 в результаті укладання додаткової угоди №3 (специфікації № 4) була зменшена щодо попередньої ціни, що унеможливлює ставлення питання про спричинення внаслідок її укладання збитків.Продовження терміну дії договору відбулось відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексів України та в порядку, що передбачений абз. 3 п.84 Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 17.08.2008 зі змінами та доповненнями, який передбачає, що дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року на суму коштів не більше 15 відсотків вартості, визначеної у договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Отже, виконання працівником наказу чи розпорядження роботодавця виключає протиправність у діях працівника за умови, що у нього не було підстав сумніватися в їх правомірності.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази наявності умов, передбачених ст. 130 КЗпП України, відсутні також будь які докази того, що з ОСОБА_2 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, як і відсутні докази того, що на неї було накладено адміністративне стягнення.

За наведених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачеві завдано збитки та що ці збитки, завдані з вини ОСОБА_2, яка підписала додаткову угоду № 3 щодо пролонгації договору про закупівлю анкеру закладеного до пружних рейкових скріплень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції колегія суддів бере до уваги доводи позивача у апеляційній скарзі про неправомірне застосування судом першої інстанції строків позовної давності при ухвалення даного рішення.

Так, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову Державної адміністрації залізничного транспорту України по його суті, а відповідно, позовна давність вже не впливає на вирішення даного спору.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених підстав, а не у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України, подану представником Костенком Валерієм Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Державній адміністрації залізничного транспорту України відмовити у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: