У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 03 березня

2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про виселення,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із указаним позовом мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № KGAWGK01583675 від 30 вересня 2005 року

ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 37100 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом 15,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 вересня 2015 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку на користь банку передана квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Позивач свої зобов'язання кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Посилався на заочне рішенням Ленінського районного суду

м. Кіровограда від 20 листопада 2012 року, яким в рахунок погашення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором

№ KGAWGK01583675 від 30 вересня 2005 року в сумі 536 362 грн 71 коп. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк.

Вважає, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Враховуючи викладені обставини, позивач просив виселити відповідачів із вказаної вище квартири.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від

25 вересня 2013 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Виселено ОСОБА_2, 1969 року народження, ОСОБА_3,

1997 року народження, ОСОБА_4, 2002 року народження, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 03 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та оскаржуваним рішенням, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що квартира, яка передана в іпотеку придбана за рахунок кредитних коштів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положеннями ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими та ґрунтуються на законі, зокрема ст. 109 ЖК УРСР.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі

№ 6-39цс15.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 03 березня

2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про виселення, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович