У х в а л а

іменем україни

11 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Шанс-Плюс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Кредитна спілка «Шанс Плюс» (далі - КС «Шанс Плюс») звернулася до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого посилалася на те, що Радивилівським районним судом розглянута цивільна справа № 2-32011 за позовом КС «Шанс-Плюс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором від 03 листопада 2009 року

№ 572-3. 08 лютого 2012 року була затверджена мирова угода між головою правління КС «Шанс-Плюс» ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від 20 січня 2012 року, та провадження в справі закрито.

Згідно з додатком 1 до мирової угоди у справі № 2-32011 установлено графік погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 23 838 грн 57 коп. з розстрочкою виплат на 12 місяців рівними частинами - по 1 986 грн 55 коп. Початком виплати зазначено 15 лютого 2012 року, кінцем - 15 лютого 2013 року.

ОСОБА_4 кошти, передбачені у додатку до графіка, жодного разу не сплатив, а лише періодично сплачував відсотки, станом на 01 лютого 2014 року заборгованість за невиплаченим боргом становить 11 938 грн 57 коп.

З огляду на наведене КС «Шанс Плюс» просила стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 12 609 грн 95 коп. боргу, що включає 3 % річних та інфляційні нарахування.

Заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 травня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КС «Шанс-Плюс» 11 938 грн 57 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21 травня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь КС «Шанс-Плюс» 12 605 грн 95 коп. заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року заочне рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 травня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення закрити провадження у справі або позов залишити без задоволення, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та не правильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини у даній справі є похідними від правовідносин у справі № 2-320/11, в якій було постановлено ухвалу про визнання мирової угоди, проте вони не є тотожними у зв'язку із відсутністю однієї зі складових, необхідних для застосування п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, зокрема, тотожної підстави позову, у даній справі підставою позову є невиконання умов мирової угоди. У справі ж, в якій було постановлено ухвалу про визнання мирової угоди, підставою позову було невиконання умов кредитного договору.

За таких обставин, стягуючи з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача 11 938 грн 57 коп. боргу, суди обґрунтовано виходили із того, що затверджена 08 лютого 2012 року судом між ОСОБА_4 і позивачем мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства має бути виконаний відповідно до правил ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

І.К.Парінова