Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_1 з вказаним позовом в якому зазначила, що у квітні 2008 року вона надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 200 000 доларів США. На підтвердження отримання вказаних коштів ОСОБА_2 надала їй власноруч написану розписку, та пообіцяла повернути борг у квітні 2013 року. Кошти які вона надала у борг ОСОБА_2, були отримані нею як кредит в ПАТ «УкрСиббанк». Взяті на себе зобовязання ОСОБА_2 не виконана, в обумовлений строк не повернула. За таких обставин просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики у розмірі200 000 доларів США в еквівалентні за офіційним курсом НБУ до національної валюти.

В судовому засіданні ОСОБА_3 позов підтримала, просила його задовольнити. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зазначила, що у квітні 2008 року вона надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 200 000 доларів США. Вказану суму вона взяла в кредит в ПАТ «Укрсиббанк». ОСОБА_2 зобовязалася повернути вказані кошти та виконувати умови кредитного договору. Взяті на себе зобовязання ОСОБА_2 належним чином не виконувала, борг не повернула. На останнє судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні суду пояснила, що дійсно у 2008 році вона взяла у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 200 000 доларів США, які зобовязалася повернути. Про факт отримання від позивача грошових коштів у борг вона написала відповідну розписку. Зазначила, що вона засуджена за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.08.2013 року та відбуває призначене покарання. За таких обставин виконати свої зобовязання та повернути ОСОБА_3 борг вона не може. Водночас зазначила, що ОСОБА_3 вже зверталася до суду з аналогічними позовними вимогами, і питання щодо стягнення з неї цього боргу вже вирішувалося судом. Подала письмову заяву, в якій просила подальший судовий розгляд проводити за її відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що у квітні 2008 року ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 200 000 доларів США отриманого останньою в ПАТ «Укрсиббанк» кредиту (кредитний договір № 0 від 07.04.2008 року) для будівництва комплексу.

Факт написання та видачі вказаної розписки відповідачем не оспорювався та був визнаний у судовому засіданні.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою, який був підписаний відповідачкою, посвідчено передання позивачем відповідачеві грошової суми у розмірі 200 000 доларів США.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов договору позичальник зобовязалася повернути борг шляхом виконання кредитного договору у строк та умов визначені його положеннями.

Взяті на себе зобовязання ОСОБА_2 не виконала, борг не повернула.

Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідачем не представлено суду належних доказів погашення частини боргу у сумі та строки визначені договором. При цьому, як пояснила в судовому засіданні відповідач вона вказаний борг не повертала та жодних коштів позивачу не сплачувала.

За таких обставин, вимоги позивача з приводу дострокового повернення суми позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики у національній валюті України (гривні) станом на день постановлення рішення суду у розмірі, еквівалентному 200 000 доларів США (сума боргу).

Стосовно посилань відповідача на те, що вказані вимоги ОСОБА_3 вже були предметом судового розгляду та з цього приводу у 2014 році Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області вже ухвалювалося судове рішення суд зазначає наступне. Так вказані посилання відповідача були перевірені судом. Згідно наданої керівником апарату Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області інформації згідно бази даних автоматизованої системи документообігу «Д-3» в період з 01.01.2014 по 01.08.2015 рік від ОСОБА_3 позовної заяви зареєстрованою не значиться. Також до вказаної відповіді долучено ухвалу судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2013 року якою позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики був повернутий позивачам на підставі ст.121 ЦПК України.

Отже як вбачається з досліджених доказів рішень Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області з приводу позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 стосовно стягнення заборгованості за вказаним договором позики не приймалося.

Суду не представлені відповідачем належних та допустимих доказів, на підтвердження того факту, що існує рішення суду з приводу аналогічних вимог позивачки до неї.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57, 88, 209, 214-215, 224-226 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, заборгованість за договором позики у сумі 5418000 гривень, що за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення еквівалентно 200 000 доларам США (1 долар США дорівнює 27,09 гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 3654,00 гривень.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутніми при його проголошенні в той же строк з часу отримання його копії.

Суддя: