Справа № 720/452/15-ц
Провадження № 4-с/720/1/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Бурлака В.С.

скаржника ОСОБА_1

представника ВДВС Новоселицького РУЮ ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконними дій державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця, посилаючись на те, що рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2013 року з нього та ОСОБА_3 в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «Креді ОСОБА_4» кредитну заборгованість, в результаті чого судом був виданий відповідний виконавчий лист, який був направлений на виконання до ВДВС Новоселицького РУЮ. 04 липня 2013 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. Під час виконання примусових дій у даному виконавчому провадженні 31 жовтня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а 07 листопада 2013 року був складений акт опису й арешту майна. Однак, постановою начальника ВДВС Новоселицького РУЮ від 17 січня 2014 року було скасовано постанову державного виконавця про відкриття провадження від 04 липня 2013 року та зобовязано винести іншу постанову про відкриття провадження. На виконання даної постанови начальника ВДВС, 17 січня 2014 року державним виконавцем була скасована постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 31 жовтня 2013 року та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику наданий строк для добровільного виконання, розяснено наслідки невиконання рішення суду в добровільному порядку. В подальшому його майно було направлено для реалізації, однак підставою обтяження даного майна стало акт опису та арешту майна від 07 листопада 2013 року. Вважає, що використання державним виконавцем даного акту, після скасування постанов про відкриття провадження та накладання арешту на майно є протиправним, порушує його права та інтереси, а тому просив визнати дані дії державного виконавця незаконними. Одночасно, просив поновити йому строк для подання скарги, оскільки ним вживалися заходи щодо позасудового захисту своїх прав шляхом звернення до управління ДВС у Чернівецькій області щодо незаконності дій державного виконавця, яке порекомендувало звернутися до суду.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу та просив задовольнити заявлені вимоги.

Представник ВДВС Новоселицького РУЮ скаргу не визнав та пояснив, що оскільки акт опису та арешту майна боржника від 07 листопада 2013 року ніким не був скасований, державний виконавець правомірно послався на ньому як на підставу обтяження даного майна при направленні його для реалізації. Просив відмовити у скарзі за безпідставністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та виконавчого провадження, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2013 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «Креді ОСОБА_4» кредитну заборгованість в сумі 103180 гривень 91 копійку та судові витрати в сумі 1031 гривню 81 копійку, в результаті чого судом був виданий відповідний виконавчий лист.

За заявою представника стягувача про примусове виконаня даного рішення суду 04 липня 2013 року державним виконавцем ВДВС Новоселицького РУЮ було відкрито виконавче провадження.

Під час виконання примусових дій у даному виконавчому провадженні 31 жовтня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

07 листопада 2013 року державним виконавцем був складений акт опису й арешту майна боржника ОСОБА_1.

Однак, внаслідок розгляду скарги представника стягувача, постановою начальника ВДВС Новоселицького РУЮ від 17 січня 2014 року було скасовано постанову державного виконавця про відкриття вказаного виконавчого провадження від 04 липня 2013 року та зобовязано винести іншу постанову про відкриття провадження.

На виконання даної постанови начальника ВДВС, 17 січня 2014 року державним виконавцем була скасована постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 31 жовтня 2013 року, а також винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику наданий строк для добровільного виконання, розяснено наслідки невиконання рішення суду в добровільному порядку.

19 жовтня 2015 року відділ ДВС Новоселицького РУЮ направив до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області матеріали виконавчого провадження щодо реалізації арештованого майна ОСОБА_1, де як підставу обтяження даного майна вказано акт опису й арешту майна боржника від 07 листопада 2013 року, що підтверджується заявкою відділу ДВС на реалізації арештованого майна № 4780 від 19 жовтня 2015 року.

Вирішуючи дану скаргу, суд виходить з того, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Повне виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, про що звертає увагу Конституційний Суд України (абзац другий п. 3 мотивувальної частини рішення КС України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року).

Право на отримання кінцевого результату є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод, а обовязкове виконання судового рішення складовою права на справедливий судовий захист.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності та господарювання. Усі субєкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст. 13 Конституції України).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для забезпечення ефективності примусового виконання рішень, державні виконавці від імені держави наділені достатньо широким спектром повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 6 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Частиною 5 даної статті передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові, а згідно ч.1 ст. 31 даного Закону копії постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження або відмови у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Таким чином, аналізуючи зміст вказаних правових норм, слід дійти висновку, що до відкриття виконавчого провадження та закінчення строку наданого для добровільного виконання рішення забороняється проведення будь-яких виконавчих дій.

При цьому, у матеріалах виконавчого провадження має бути обовязкове підтвердження отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого проводження, що служить гарантом забезпечення його прав щодо добровільного виконання рішення, з метою недопущення застосування примусових виконавчих дій, які певним чином можуть обмежити його права та інтереси.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця подається до суду, який видав виконавчий документ, а згідно ч. 1 ст. 386 ЦПК України така скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Зважаючи на той факт, що скаржником ОСОБА_1 вживалися заходи щодо позасудового захисту своїх прав шляхом звернення до ДВС головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо незаконності дій державного виконавця, яке листом отриманим скаржником 30 січня 2016 року порекомендувало йому звернутися до суду, а також враховуючи, що вперше він звернувся до суду з позовом (в порядку адміністративного судочинства) 08 лютого 2016 року, суд вважає поважними причини пропуску ним строку подання скарги, у звязку із чим даний строк підлягає поновленню.

Матеріалами справи встановлено, що після скасування як незаконної постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 04 липня 2013 року, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 17 січня 2014 року, якою боржнику ОСОБА_1 був наданий термін для добровільного виконання рішення, розяснені наслідки невиконання.

Таким чином, на думку суду саме з цього моменту 17 січня 2014 року слід вважати розпочатим виконавче проведення та виходячи з цього, примусові виконавчі дії мали бути проведені після закінчення 7-денного терміну для добровільного виконання рішення, тобто 24 січня 2014 року.

Із урахуванням того, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 04 липня 2013 року була скасована як незаконна, то відповідно всі послідуючі примусові дії державного виконавця до винесення постанови від 17 січня 2014 року втратили свою чинність.

Виходячи з положень ст.ст. 25, 27 Закону України «Про виконавче провадження» та зважаючи на той факт, що примусові дії державний виконавець мав вчинити після 24 січня 2014 року, то використання ним акту опису й арешту майна боржника від 07 листопада 2013 року (а саме, при направленні матеріалів провадження для реалізації арештованого майна) є протиправним, оскільки після закінчення терміну для добровільного виконання рішення державний виконавець повинен був заново накласти арешт на майно боржника.

Крім цього, в досліджених судом матеріалах виконавчого провадження відсутні та державний виконавець не надав суду докази вручення боржнику ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчого провадження як від 04 липня 2013 року, так і від 17 січня 2014 року, що фактично унеможливлювало вчинення державним виконавцем примусових дій, оскільки боржнику не був наданий передбачений законом термін для добровільного виконання рішення суду.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про незаконність дій державного виконавця по використанню ним акту опису й арешту майна боржника від 07 листопада 2013 року у виконавчому провадженні, порушеного 17 січня 2014 року.

Разом з тим, твердження скаржника про те, що скасуванням 17 січня 2014 року державним виконавцем постанови про накладання арешту від 31 жовтня 2013 року одночасно був скасований акт опису й арешту майна боржника від 07 листопада 2013 року, який був винесений на підставі вказаної постанови про накладання арешту, на думку суду є помилковим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» проведення опису майна боржника і накладання на нього арешту є самостійним видом арешту майна боржника поряд із винесенням постанови про арешт майна і може застосуватися незалежно від винесення такої постанови.

Доводи державного виконавця про те, що у задоволенні скарги слід відмовити, оскільки акт опису й арешту майна боржника від 07 листопада 2013 року після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 січня 2014 року не був скасований, а тому є чинним, суд вважає безпідставними.

На підставі ст. 13, 124 Конституції України, ст.ст. 383-389 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 25, 27, 30, 31, 57 Закону України «Про виконавче провадження», суд керуючись ст.ст. 208-210 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на незаконні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області щодо використання у службовій діяльності акту опису й арешту майна боржника від 07 листопада 2013 року після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 38712658 від 17 січня 2014 року.

Визнати незаконними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області щодо використання у службовій діяльності акту опису й арешту майна боржника від 07 листопада 2013 року після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 38712658 від 17 січня 2014 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: