Номер провадження: 22-ц/785/1801/16
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В. Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: Артеменка І.А.,

суддів: Черевка П.М.,

Суворова В.О.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, причинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановила:

У червні 2015 року позивач ОСОБА_3 (уточнюючи свої позовні вимоги) звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів 300000 грн. моральної шкоди та 2000 грн. витрат на правову допомогу, стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» матеріальну шкоду з урахуванням інфляції у розмірі 31596,32 грн., страхове відшкодування за шкоду у вигляді одноразової компенсації у зв'язку із стійкою втратою працездатності у сумі 34465,23 грн., стягнути з ОСОБА_4 упущену вигоду, що пов'язана з вимушеним звільненням з місяця роботи за станом здоров'я, у розмірі 201047 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 травня 2014 року з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем марки «Nissan», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, сталась дорожньо-транспортна пригода у м. Одесі по вул. Чорноморського козацтва.

В результаті ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі геморагічного забою головного мозку, гематоми під тверду мозкову оболонку, крововиливів під м'які мозкові оболонки та лінійного перелому лівої тім'яної кістки.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1536 від 17 липня 2014 року вказані травми віднесені до тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя потерпілого, перелам 6-7 ребер. Висновком ВСЕК №242 від 16.09.2014 року ОСОБА_5 встановлена ІІ група інвалідності.

Позивач зазначив, що внаслідок заподіяння шкоди здоров'ю він поніс витрати на лікування на загальну суму 19848,05 грн., що з урахуванням інфляції складає 31596,32 грн..

Згідно до наказу ДП «Адміністрація морських портів України» № 284/к від 08.10.2014 р. на підставі ч. 2 ст. 40 КЗпП України 13.10.2014 року в наслідок стану здоров'я, після отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 було звільнено з ДП «Одеський морський порт». Відповідно до довідки про доходи від 09.04.2015 року його середньомісячний заробіток складав 5744,20 грн..

Упущена вигода ОСОБА_3, пов'язана із вимушеним звільненням потерпілого з місця роботи за станом здоров'я, тобто за 35 місяців до досягнення пенсійного віку 60 років, складає 201047 грн., які позивач просить стягнути з ОСОБА_4.

Також позивач просив стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» 34465,23 грн. страхового відшкодування за шкоду у вигляді одноразової компенсації у зв'язку з стійкою втратою працездатності, посилаючись на ч. 1 та ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Жодних виплат позивач від відповідачів у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, чи страхової виплати не отримав, що і стало причиною для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 60000 грн., упущену вигоду, пов'язану з вимушеним звільненням з місця роботи за станом здоров'я, у сумі 201047 грн..

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, пов'язану з витратами на лікування, у розмірі 9325,09 грн.. Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди та упущеної вигоди, пов'язаної з вимушеним звільненням з місця роботи за станом здоров'я, залишити без змін.

Стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 60000 грн., матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції - 30885,94 грн. та страхове відшкодування за шкоду у вигляді одноразової компенсації у зв'язку із стійкою втратою працездатності в сумі 34465,23 грн., стягнути солідарно з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн., посилаючись на порушення судом норм права.

Оскільки рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди та упущеної вигоди, пов'язаної з вимушеним звільненням з місця роботи за станом здоров'я, не оскаржується, то колегія суддів в цій частині рішення суду не переглядає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» моральної шкоди у розмірі 60000 грн., суд першої інстанції зазначив, що ст. 26 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює чіткий розмір шкоди, який може бути стягнуто зі страхової компанії, а розмір, зазначений позивачем, непередбачений законом.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» страхового відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що позивач звертався до страхової компанії з зазначеною вимогою та йому було відмовлено у виплаті даного відшкодування, позивачем не надано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення солідарно з відповідачів витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження оплати вказаних витрат, не надано розрахунку відповідно до норм ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу з цивільних та адміністративних справ».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції у розмірі 31596,32 грн., суд першої інстанції зазначив, що обґрунтованими та документально підтвердженими медичним закладом витратами на лікування є витрати у розмірі 9325,09 грн., які й були стягнуті зі страхової компанії, що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат, то ці вимоги є безпідставними, оскільки з боку ПрАТ «Страхова група «ТАС» відсутній факт порушення строків виплати страхового відшкодування.

Однак колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2015 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12.09.2014 року ОСОБА_4 засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки (а.с.28-31).

Також в рамках кримінального провадження розглянуто цивільний позов, який ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.12.2014 року було залишено без розгляду у зв'язку з неявкою в судове засідання позивача - ОСОБА_3.

З вироку вбачається, що близько 17:35 год. ОСОБА_4, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Nissan», р.н.НОМЕР_1, рухаючись зі швидкістю 42-44 км/год. по односторонній трирядній проїжджій частині вул. Чорноморського козацтва в м, Одесі, в напрямку від вул. Кравцова до вул. Гефта, в порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачених п.п. 2.3. «б», 12.1., 8.7.3. «е» Правил дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості руху, завчасно не зупинив автомобіль на червоний сигнал світлофора, чим допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6, який біля будинку № 93 перетинав дорогу зліва направо по ходу руху транспортного засобу по регульованому пішохідному переходу на дозвільний зелений сигнал світлофора, внаслідок чого, згідно судово-медичної експертизи № 1536 від 17 липня 2014 року, ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилася з вини ОСОБА_4.

Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АС/3463091 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Страхова сума згідно зазначеного полісу - 100000 грн..

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 24 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до документів, які були надані безпосередньо позивачем, документально підтвердженими витратами на лікування є витрати у розмірі 9325,09 грн., які суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Посилання апелянта щодо стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» матеріальної шкоди з урахуванням інфляції у розмірі 30885,94 грн. є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» с заявою про страхове відшкодування лише 24.04.2015 року (а.с.52).

Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, надає страховику відповідну письмову заяву згідно Закону та повинна додати до неї документи, зазначені у п. 35.2. цього ж Закону.

Згідно з п. 36.2. ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській чи кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки питання про виплату страхового відшкодування розглядалося в судовому порядку, та позивачем подана заява про страхове відшкодування лише 24.04.2015 року, з боку ПрАТ «Страхова група «ТАС» відсутній факт порушення строків виплати страхового відшкодування, а тому вимога про стягнення інфляційних витрат є безпідставною.

Посилання апелянта на те, що представник ПрАТ «Страхова група «ТАС» був присутнім при розгляді кримінальної справи та був ознайомлений з матеріалами кримінальної справи, в якій є докази, які підтверджують витрати на лікування у зазначеному позивачем розмірі, що є підставою для задоволення позову в цій частині, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не заслуговує на увагу.

Таким чином, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на придбання ліків з урахуванням інфляції.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до довідки МСЕК за № 732590 серії 10 ААВ від 10.09.2014 року ОСОБА_3 встановлена друга група інвалідності строком до 01.10.2015 року (а.с.58), тому таке страхове відшкодування підлягає стягненню зі страховика, але колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було надано доказів того, що він звертався до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з такою вимогою та йому було відмовлено у виплаті даного виду відшкодування.

Так, з заяви про страхове відшкодування від 24.04.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 просив ПрАТ «Страхова група «ТАС» відшкодувати йому лише витрати на медичне обслуговування та моральну шкоду (а.с.52).

З зазначених підстав судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні цих позовних вимог.

Але колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до п. 23.1. ст. 23 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, а саме у разі отримання фізичного болю та страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або пошкодженням здоров'я від ДТП, які зафіксовані відповідними документами медичних установ.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім'ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні моральної шкоди зі страхової компанії.

Відповідно до ст. 26? ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Таким чином, враховуючи, що страхова сума згідно полісу складає 100000 грн., то моральна шкода, яка повинна бути відшкодована страховою компанією складає 5000 грн., що не було прийнято судом першої інстанції до уваги, та необґрунтовано було відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Також колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо відшкодування витрат, пов'язаних з правовою допомогою з наступних підстав.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 03.09.2014 року та розрахунку до нього позивачу була надана правова допомога по справі адвокатом Гончаровою В.Ю., та сума витрат склала 2500 грн..

Тому колегія суддів дійшла висновку, що зазначені витрати на правову допомогу повинні бути стягнуті з відповідачів по 1250 грн. з кожного.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 щодо стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Страхова група «ТАС» та стягненню витрат на правову допомогу з ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_4 у рівних частках.

Керуючись ст.ст. 84, 88, 303, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2015 року змінити.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення моральної шкоди - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, пр. Перемоги, буд. № 65, )на користь ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_2)моральну шкоду у розмірі 5000 грн..

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_3) та ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_2)витрати на правову допомогу у розмірі 1250 грн. з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов