Справа №317/948/16-ц
№/п 2-о/317/7/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд запорізької області у складі:

Головуючого судді - Яркіної С.В.,

при секретарі - Пономарчук О.В.

за участю представника заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Запорізького районного суду Запорізької області, цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області про встановлення юридичного факту,

ВИРІШИВ:

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, яку уточнив, про встановлення юридичного факту національної належності. Свою заяву мотивував тим, що його батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 14.05.2012 року за походженням був польської національності, оскільки його дідусь - ОСОБА_5, померлий 15.04.1938 року належав до польської національності. Щоб уникнути переслідувань зі сторони влади батько заявника приховував свою приналежність до польської національності, тому в його свідоцтві про народження та свідоцтві про народження його батька невірно зазначена національність. На даний час виникла необхідність привести в порядок всі документи та вказати правдиву свою національність. Оскільки, дідусь, батько заявника та його родичі були поляками, а тому він та його нащадки також мають право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до польської національності, відновивши свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини в Україні». Оскільки, Ленінським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану заявнику було відмовлено у внесенні змін до актового запису про його народження №580 від 03.09.1948 року, а саме, в графу №11 (національність батька) з «українець» на «поляк», тому він звернувся до суду з заявою. Встановлення факту польського походження заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватись окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством республіки Польща, тому він звернувся з даною заявою до суду за захистом свого права та інтересу.

В судове засідання заявник та його представник не зявились, однак подали заяву, в якій просять суд справу заслухати в їх відсутність, уточнену заяву підтримують в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що заперечень не має, просить розглянути справу у відсутність їх представника.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У звязку з чим на підставі ст..197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав.

У відповідності до ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом.

Згідно зі ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Положенням ст. 300 ЦК України визначено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Національність національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси, належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності почуттям національної ідентичності.

З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні».

У відповідності до ст. 3 вказаного закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутися кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

З наданої Державним архівом Запорізької області довідки 01-32/С-1843 встановлено, що дід заявника - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за національністю «поляк», відповідно до зазначеної довідки він був арештований 29.01.1938 року Запорізьким міськвідділом ОСОБА_6 за обвинуваченням «являвся агентом Польської розвідки та займався шпигунською контрреволюційною діяльністю на користь Польщи» ( ст. 54-6 та 54-11 КК УРСР). Рішенням НКВС по Дніпропетровській області та Прокурора СРСР від 27.03.1938 р (протокол №1050) гр. ОСОБА_5 був засуджений до розстрілу. Вирок було виконано 15.04.1938 р. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 року гр. ОСОБА_5 був реабілітований.

Відповідно до зазначеної довідки національність ОСОБА_5 зазначено - «поляк». Факт належності ОСОБА_5 до польської національності також підтверджується копіями постанови Запорізького міського відділу УДБ про арешт від 29 січня (рік не вказаний), та анкетою з архівно-слідчої справи на репресованого позасудовими органами влади, в яких зазначено національність ОСОБА_5, як «поляк».

Із свідоцтва про народження заявника ОСОБА_3, ЯС №602248 від 03.09.1948 року, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції вбачається, що його батьком є ОСОБА_7 за національністю українець.

Із свідоцтва про смерть ОСОБА_7 1-ЖС №225527 від 15.05.2012 року, виданого Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції вбачається, що він помер 14.05.2012 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявник у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому, вимоги, викладені в уточненій заяві підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3,4,10,11,30, 57-60, 169,209, 212-215, 218, 256-259 ЦПК України, ст.ст. 3, 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», ст.ст. 269,271,300 ЦК України, ст. 11 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити юридичні факти, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий 14.05.2012 року та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 належать до польської національності.

Внести зміни в актовий запис №580 від 03.09.1948 року про народження ОСОБА_3, складений Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в графі «національність батька» вказати «поляк» замість «українець».

Внести зміни в актовий запис №119 від 24.01.1970 року про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, складений в Будинку урочистої реєстрації шлюбів м. Запоріжжя, де у графі «національність чоловіка замість «українець» вказати «поляк».

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції в 10 денний строк з дня його проголошення.

Суддя С.В. Яркіна