Категорія 53 Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого Чуприни В.О.

Суддів : Чорного В.І., Медвецького С.К.

При секретарі : Кирилюк Л.М.

За участю : позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної акціонерної компанії «Укрресурси» про стягнення середнього заробітку та компенсації за невикористані відпустки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року, встановила :

У грудні 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що наказом відповідача № 1 від 01.12.2015 р. змінена дата його звільнення на нову 01.12.2015 р. з посади заступника директора заводу «Модуль» та видана трудова книжка. Місячний заробіток на зазначеній основній посаді встановлений у 9 000,00 грн., а ще за сумісництвом посади головного бухгалтера оплачувалось 4 500,00 грн. (50% від 9 000,00 грн.). Оскільки відповідач затримує проведення повного розрахунку з позивачем, чим порушує законні права позивача, ОСОБА_2 просив стягнути з акціонерної компанії «Укрресурси» на його користь середньомісячний заробіток при звільненні за період з 08.05.2012 р. по 01.12.2015 р. (42,5 місяців х 13 500,00 грн.) = 573 750,00 грн. та компенсацію за дні щорічних невикористаних відпусток за період з 08.05.2012 р. по 01.12.2015 р., тобто за 3 роки і 6 місяців 22 дні на суму 49 950,00 грн., а всього разом на суму 623 700,00 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2016 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати, на його думку, незаконне і сфальсифіковане заочне рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача середній заробіток 9 000,00 грн. за період з 24.05.2012 р. по 01.12.2015 р. в сумі 380 500,00 грн. і компенсацію за дні невикористаних відпусток за період з 08.05.2012 р. по 01.12.2015 р. в сумі 47 445,00 грн., а всього на суму 427 945, 00 грн.

Справа апеляційним судом, з підстав ч. 5 ст. 74 ЦПК України, розглядалася у відсутності представника ДАК «Укрресурси», оскільки за місцезнаходженням у вказаній у справі адресі : 01001, м. Київ, провулок Музейний №10, так і зазначеній в ЄДРПОУ : 01601, м. Київ, провулок Музейний №12, відповідач - юридична особа вибула.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01.04.2016 р. прийнято відмову ОСОБА_2 від позовної вимоги в частині стягнення з ДАК «Укрресурси» середньомісячного заробітку при звільненні з роботи, а саме в частині оплати 4 500,00 грн. за сумісництво посади головного бухгалтера заводу «Модуль». Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2016 р. в зазначеній частині скасоване, а провадження у справі в даній частині закрито.

Заслухавши пояснення позивача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом установлено, що з 11.11.1992 р. ОСОБА_2 працював заступником директора по будівництву Вінницького заводу «Модуль», правонаступником якого є відповідач.

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.11.2010 р. у справі № 2-6489/10 змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 17.04.2007 р. на 16.11.2009 р.

Наказом ДАК «Укрресурси» від 08.05.2012 р. змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 16.11.2010 р. на 08.05.2012 р.

Наказом № 1 від 01.12.2015 р. ДАК «Укрресурси» змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 08.05.2012 р. на 01.12.2015 р. на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 р., про що внести відповідний запис в трудову книжку, яку він вислав цінним листом з описом вкладення. Трудову книжку вручити особисто ОСОБА_2 26.11.2015 р. (а.с.3).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 04.12.2015 р. ДАК «Укрресурси» з 05.06.2012 р. знаходиться в стані припинення у справі за судовим рішенням про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури 06.04.2012 р.

Інформації щодо припинення діяльності ДАК «Укрресурси» станом на час розгляду даної конкретної справи у суді першої інстанції не має.

З матеріалів справи також убачається, що рішенням Вінницького міського суду від 13.06.2013 р. № 127/5303/13-ц стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 08.05.2012 р. по 23.05.2012 р. в сумі 4500,00 грн., середньомісячний заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 08.05.2012 р. по 08.06.2013 р. в сумі 126 000,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн., а всього 131 500,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 14.04.2014 р. № 127/4797/14-ц стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 09.06.2013 р. по 09.04.2014 р. в сумі 90 000,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 23.06.2014 р. № 127/9864/14-ц стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 10.04.2014 р. по 09.06.2014 р. в сумі 18 000 грн. та 23 3232 грн. компенсації втраченої частини коштів внаслідок інфляції і порушення термінів виплати, а всього 251231,00 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду від 08.05.2015 р. у справі № 127/9712/15-ц задоволено частково позов ОСОБА_2 до ДАК «Укрресурси» про стягнення коштів. Вирішено стягнути з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2015 р. до 24.06.2016 р. в сумі 36 000,00 грн. Допущено до негайного виконання стягнення середньомісячного заробітку в межах суми платежу за 1 місяць в розмірі 9 000,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 24.02.2015 р. стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 23.10.2014 р. до 23.02.2015 р. в сумі 36 000,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 08.07.2015 р. стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 24.02.2015 р. до 24.06.2015 р. в сумі 36 000,00 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду від 04.12.2015 р. стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2015 р. до 04.12.2015 р., в сумі 48 000,00 грн. (9 000 грн. х 5 міс.10 днів).

Судові рішення про стягнення коштів на користь ОСОБА_2 перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби.

У звязку з невиконанням рішення суду про стягнення розрахунку при звільненні ОСОБА_2 звертався до Європейського Суду з прав людини, і 17.07.2014 р. Суд встановив порушення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до Конвенції в звязку з тривалим невиконанням рішень судів.

Аналізуючи зміст вищенаведених судових рішень в їх взаємозвязку з предметом спору у даній конкретній справі між тими ж сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на відшкодування заробітної плати, передбаченого ст.ст. 94, 115, 116 КЗпП України, зокрема, у даній справі у періоді роботи з 09.05.2012 р. (попередній день 08.05.2015 р. є останнім днем роботи звільненого працівника і відповідно оплачується за попередній період включно) по 01.12.2015р., стягненням відповідних сум вже було захищене, відтак повторне їх стягнення не може бути здійснене.

Після набрання законної сили згаданими судовими рішеннями спір перейшов у сферу виконавчого провадження.

За наведених обставин судом першої інстанції правильно та у відповідності до закону відмовлено позивачу у задоволенні зазначеної вимоги.

Разом з тим, не можна погодитись з відмовою суду вимоги щодо стягнення компенсації за невикористані відпустки з мотивацією, що позивач з 08.05.2012 р. не працював, а також не довів свого права на відпустку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі підприємство).

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Очевидним є те, що виданням наказу № 1 від 01.12.2015 р. щодо зміни дати звільнення ОСОБА_2 з 08.05.2012 р. на 01.12.2015 р. роботодавцем - ДАК «Укрресурси» у цей період визнано трудові відносини з позивачем, якому трудовим законодавством, зокрема, ст. 24 КЗпП України надається право на виплату у разі звільнення грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Апеляційний суд наголошує про те, що документальних даних про нараховану заробітну плату та її вмотивованого розрахунку ні позивачем, ні відповідачем у доведеність позову та заперечень не було подано.

Проте, розрахувати компенсаційні виплати видається можливим, оскільки вищевказаними рішеннями суду першої інстанції у трудових спорах з подібного предмету між тими ж сторонами, в тому числі й заочним рішенням Вінницького міського суду від 08.05.2015 р. по справі № 127/9712/15-ц, було встановлено, що середньомісячний заробіток позивача складає 9 000,00 грн. і ця обставина, згідно з ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню в даній конкретній справі.

При обчисленні розміру компенсаційного відшкодування враховано Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р., норми Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР, норми КЗпП України стосовно відпусток, тривалості щорічної основної відпустки, порядку і умов надання, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки (ст. 74, 75, 79, 83 КЗпП), Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. № 504/96-ВР (ст.ст. 2, 3, 4, 24).

Зокрема,

09.05.2012 р. по 08.05.2013 р. складає 24 дні відпустки;

09.05.2013 р. по 08.05.2014 р. - 24 дні відпустки;

09.05.2014 р. по 08.05.2015 р. - 24 дні відпустки;

09.05.2015 р. по 01.12.2015 р. - 14 днів відпустки (207 відпрацьованих днів).

24 дні (норма днів відпустки за повний відпрацьований рік) : 365 днів х 207 календарних днів = 14 календарних днів відпустки за період 09.05.2015 р. по 01.12.2015 р., а всього позивачу компенсується 86 днів відпустки.

Розрахунок безпосередньо компенсації: 9 000,00 грн. (середньомісячна зарплата) х 12 місяців : 365 днів х 86 днів відпустки = 25 446,57 грн.

При цьому, посилання позивача про те, що його середньомісячний заробіток, крім 9 000,00 грн. заробітної плати на посаді заступника директора, повинен включати ще й 4 500,00 грн. роботи за сумісництвом посади головного бухгалтера, тобто загалом має складає 13 500,00 грн., залишаються поза увагою, так як є необґрунтованими та суперечать раніше встановленій судовим рішенням згаданій обставині - середньомісячного заробітку позивача в розмірі 9 000,00 грн.

Крім того, пункт 3 згаданого Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачає, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються основна заробітна плата, доплати і надбавки, в тому числі за суміщення професій і посад.

Тобто, основна заробітна плата і доплата за суміщення є складовими у розрахунку середньої заробітної плати, яка у даному конкретному випадку вже була визначена судовим рішенням в загальній сумі - 9 000,00 грн.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про оплату праці» працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Аналогічний зміст умови оплати праці за сумісництвом міститься у ст. 102-1 КЗпП України.

Цілком очевидним є те, що позивач у досліджуваному періоді трудових відносин роботи головного бухгалтера фактично не виконував, відтак підстав для нарахування йому заробітної плати за сумісництвом не має.

Також апеляційний суд, з огляду правил ст. 61 ЦПК України щодо підстав звільнення від доказування, не може залишити поза увагою ту обставину, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 11.09.2007 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ДАК «Укрресурси» про звільнення з посади головного бухгалтера і стягнення середньомісячної заробітної плати, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 24.06.2008 р., наказом по організації від 17.01.2002 р. ОСОБА_2 був звільнений з посади директора по будівництву Вінницького заводу «Модуль» у звязку з ліквідацією підприємства по п. 1 ст. 40 КЗпП України. З цього ж наказу вбачається, що його звільнено з посади головного бухгалтера по суміщенню, а саме звільнення з роботи з основного місця роботи по трудовому договору, тягне за собою звільнення за суміщенням, так як окремий трудовий договір в цьому випадку не укладається.

Таким чином, за наведених обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні компенсації за невикористані позивачем відпустки підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків з цього питання обставинам справи та порушення норм процесуального і матеріального права, з ухваленням нового щодо часткового задоволення позовної вимоги, зокрема, стягнення з відповідача на користь позивача 25 446,57 грн. компенсації за дні щорічних невикористаних відпусток за період з 09.05.2012 р. по 01.12.2015 р.

Оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він за правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягується апеляційним судом з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до Державної акціонерної компанії «Укрресурси» про стягнення компенсації за невикористані відпустки скасувати і ухвалили нове рішення, яким зазначений позов ОСОБА_2 в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з Державної акціонерної компанії «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 25 446,57 грн. грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 09.05.2015 р. по 01.12.2015 р.

Стягнути з Державної акціонерної компанії «Укрресурси» в дохід держави 551,20 грн. судового збору, від сплати якого позивач звільнений.

В іншій частині заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_3

Судді : /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом: