АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/4926/2016 Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінова С.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

за участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ГніденкоО.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Укрнафтаторг» на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Укрнафтаторг», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АЗС-ОЙЛ ЛТД» про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визнання припиненим Договору поруки №13, укладеного 04 лютого 2014 року між ним та ТОВ «ТК Укрнафтаторг».

Вимоги обґрунтовує тим, що 25 листопада 2013 року між ТОВ «ТК Укрнафтаторг» (постачальник) та ТОВ «АЗС-ОЙЛ ЛТД» (покупець) укладено Договір поставки нафтопродуктів №5.

З метою забезпечення виконання покупцем своїх зобов»язань за придбану продукцію, 04 лютого 2014 року між постачальником та ОСОБА_5 укладено Договір поруки.

Позивач вважає, що договір поруки є припиненим на підставах, встановлених ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки передача постачальником покупцеві нафтопродукції згідно із укладеним договором здійснюється за попередньою 100% передоплатою. Така передоплата здійснена не була, проте продукція передана покупцеві 02 грудня 2013 року. 31 січня 2014 року постачальник та покупець склали акт звірки взаєморозрахунків, яким зафіксовано, що зобов»язання покупцем з оплати продукції не виконано.

Відтак, позивач з посиланням на те, що договір поруки не містив строку, після якого поруки припиняється, а також керуючись правовим висновком Верховного Суду України у справі №6-53цс14, вважає, що порука припинилася, оскільки кредитор протягом шести місяців не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 02 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено, вирішено визнати Договір поруки №13, укладений 04 лютого 2014 року між ОСОБА_5 та ТОВ «ТК Укрнафтаторг» , припиненим.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ «ТК Укрнафтаторг» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на неможливість застосування при вирішенні цієї справи висновку Верховного Суду України у справі №6-53цс14, оскільки останні зроблений тільки 17 вересня 2014 року, а поручителю пред»явлено письмову вимогу 05 лютого 2014 року.

Окрім того, зазначає, що договір поруки містить умови про строк виконання позичальником зобов»язання, так, у договорі зазначено, що з моменту отримання вимоги від кредитора поручитель повинен виконати зобов»язання частинами протягом 40 днів. Встановлення в договорі поруки певного графіку платежів є встановленням основного зобов»язання, за закінченням строку виконання якого починається загальний перебіг строку позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представники позивача проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи убачається, що 25 листопада 2013 року між ТОВ «ТК Укрнафтаторг» (постачальник) та ТОВ «АЗС-ОЙЛ ЛТД» (покупець) укладено Договір поставки нафтопродуктів №5. Пунктом 4.3 цього договору визначено, що оплата продукції здійснюється у формі попередньої оплати 100% вартості нафтопродуктів.

З метою забезпечення виконання покупцем своїх зобов»язань за придбану продукцію, 04 лютого 2014 року між постачальником та ОСОБА_5 укладено Договір поруки.

Розділом 7 (Строк дії Договору та інші умови) зазначеного договору сторони визначили перелік випадків, коли порука вважається припиненою, зокрема п.7.1 встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Вимогою №2 від 05 лютого 2014 року поручитель повідомлений про невиконання боржником зобов»язання та про необхідність здійснити його виконання.

Установлено також та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, що з позовом до поручителя про стягнення заборгованості відповідач звернувся 06 квітня 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов»язання не звернувся до суду із позовом до поручителя.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Ураховуючи висновки Верховного Суду України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що порука припинилась у зв»язку із спливом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Доводи апеляційної скарги в частині помилкового застосування цих правових висновків, які зроблені 17 вересня 2014 року, тобто після пред»явлення 05 лютого 2014 року письмової вимоги до поручителя, є помилковими, оскільки застосована норма матеріального права, а саме частина 4 ст.559 ЦК України, була чинної на момент виникнення спірних правовідносин, а судові рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 ЦПК України, є роз»ясненнями щодо застосування норм права.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що встановлення в договорі поруки певного графіку платежів дає підстави уважати про встановлення основного зобов»язання, за закінченням строку виконання якого починається загальний перебіг строку позовної давності, не ґрунтуються на нормах матеріального права, не відповідають сутності інституту поруки, відтак відхиляються колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Укрнафтаторг» відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов