05.04.2016 Справа № 363/5175/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Купрієнка С.І.

при секретарі Рибки І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2015 року позивач звернувся до суду із названим позовом у якому просив стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 4999 грн. 28 коп.;штраф в сумі 3600 грн.;збитки від інфляції в сумі 3714 грн. 46 коп.;3% річних в сумі 341 грн. 45 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 7 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено рахунок замовлення № ЧПМ0002224 на установку ГБО.

Відповідно до основного договору та додаткової угоди, відповідач повинен був сплатити за отриманий товар загальну суму 7499 грн. 14 коп., з яких: - 1249 грн. 86 коп., сплатив до моменту отримання товару; - 6249 грн. 28 коп. на умовах відтермінування платежу.

Товар був отриманий у повному обсязі відповідачем, що підтверджується підписом останнього під актом прийому-передачі товару та додатковою угодою. Буд-яких претензії та/або зауваження з боку відповідача відсутні.

Між ФОП та позивачем укладено генеральний договір відступлення права вимоги № СФ2011027 від 03.07.2012 року, за яким ФОП у випадку продажу Товарів може відступати право вимоги боргу до Боржника.

Оскільки оплата за товар здійснювалась на умовах відстрочки (відтермінування), ФОП з метою забезпечення отримання оплати за відвантажений товар запропонувало, а відповідач особисто погодив та уклав відповідні правочини з ТОВ «Сучасний факторинг», за якими позивач сплатив Товариству борг за відповідача та отримав право вимоги до останнього щодо оплати боргу та у випадку порушення відповідачем умов погашення та штрафних санкцій за Основним договором.

Відповідач, порушуючи визначений графік угоди укладений між ним та позивачем здійснив один платіж у сумі 1250.00 грн.

Іншу суму боргу у визначений угодою термін не повернув, в добровільному порядку взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив про його задоволення.

Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили.

Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 27 липня 2011 року між ФОП ОСОБА_2 та позивачем укладено генеральну угоду про організацію співробітництва № СФ2011027, який встановлює порядок і умови взаємодії між сторонами по організації документообігу та безготівкових розрахунків що виникають в процесі співпраці сторін (а.с. 39-41).

Того ж дня між названими сторонами було укладено генеральний договір відступлення права вимоги № СФ2011027, за яким ФОП у випадку продажу товарів може відступати право вимоги боргу до боржника (а.с. 28-32).

7 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено рахунок замовлення № ЧПМ0002224 на установку ГБО на суму 7 799 грн. 14 коп. (а.с. 22).

Того ж дня між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 та відповідно до Генерального договору відступлення права вимоги № СФ2011027 від 3 липня 2012 року було укладено додаткову угоду до договору № ЧПМ0002224 від 7 червня 2013 року відповідно до якої сторони дійшли згоди про зміну умов оплати по договору № ЧПМ0002224 від 7 червня 2013 року шляхом надання замовнику розстрочки платежу та погодили про сплату всіх платежів замовником на користь ТОВ «Сучасний факторинг» згідно графіку визначеному у цій угоді.» (а.с. 24).

Відповідно до рахунку замовлення та додаткової угоди, ОСОБА_1 повинен був сплатити за отриманий товар загальну суму 7499 гривень 14 копійок, з яких: - 1249 грн. 86 коп., сплатив до моменту отримання товару - 6249 грн. 28 коп. на умовах відтермінування платежу (а.с. 24).

9 червня 2013 року товар був отриманий у повному обсязі відповідачем, що підтверджується підписом останнього під актом прийому-передачі товару від 9.06.2013 року за № ЧПМ0001957 (а.с. 23).

З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 пункту 1 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, договори.

Як вбачається з матеріалів справи 7 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено рахунок замовлення на установку ГБО.

Крім того, того ж дня, було укладено додаткову угоду у відповідності до генерального договору відступлення права вимоги № СФ2011027 від 3 липня 2012 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було надано розстрочку на оплату та повідомлено про відступлення права вимоги на користь ТОВ «Сучасний факторинг» та здійснення всіх платежів на користь останніх.

У статті 627 ЦК України йдеться про те, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно частини 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, із врахуванням встановлених судом фактичних обставин по справі, досліджених у судовому засіданні доказів, визначених судом норм матеріального і процесуального права, що врегульовують правовідносини між сторонами по справі, суд приходить до висновку що порушені права позивача потребують захисту з боку держави, а позов є таким, що підлягає задоволенню.

Так як, взяті на себе договірні зобовязання перед ТОВ «Сучасний факторинг», відповідач ОСОБА_1 не виконав.

Будь-яких доказів які б спростовували позицію суду, та суму коштів, яку позивач просив стягнути із відповідача ОСОБА_1 згідно наданого ним розрахунку, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, суду не надано.

Крім того, згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та штрафних санкцій - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» борг в сумі 4999 (чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто дев'ять) гривень 28 копійки; штраф в сумі 3600 (три тисячі шістсот) гривень; збитки від інфляції в сумі 3714 (три тисячі сімсот чотирнадцять) гривень 46 копійки; 3% річних в сумі 341 (триста сорок одна) гривня 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте Вишгородським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя