Справа № 132/660/15-ц Провадження № 22-ц/772/1304/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки в натурі, що є обєктом права спільної сумісної власності, -

встановила:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки , площею 0,1969 га , яка знаходиться по вул. Колгоспна в с. Сальник Калинівського району Вінницької області Вінницької області та поділити вказану земельну ділянку в натурі по ? частки між сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 ними у 2006 році була придбана земельна ділянка загальною площею 0,200 га в с. Сальник по вул. Колгоспна, яка є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 червня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано, а позивач має право на поділ в натурі спірної земельної ділянки в рівних частках по ? частини.

Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,1969 га, яка знаходиться за адресою с. Сальник вул. Колгоспна Калинівського району Вінницької області ( державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №397776, виданий 18.04.2008 року) та поділено земельну ділянку в натурі, визначивши право власності на частину земельної ділянки , яка відповідає 1/2 земельній частці.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі в справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначала, що до участі в справі вона не була залучена проте оскаржуваним рішенням було вирішено питання про її права та обовязки, оскільки на час ухвалення рішення у справі вона була власником спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 24 лютого 2015 року. Суд першої інстанції в порушення вимог законодавства визнав право спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка була одержана ОСОБА_4 безоплатно у власність шляхом приватизації і є її особистою приватною власністю та визнав право власності на 1/2 частину ділянки за ОСОБА_3, який є громадянином ОСОБА_5 Федерації.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01 березня 2016 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в справі приватного нотаріуса Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_6 відхилено.

Заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року залишено без змін.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави.

Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з підстав, заявлених в ній, просила суд її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявилися , про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 подала до суду письмові заперечення проти апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просила залишити без змін, а також подала клопотання відкладення розгляду справи з підстав, що вона з 03.04.2016 року по 09.04.2016 року буде перебувати у відрядженні і не зможе взяти участь в судовому засіданні.

Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони набули спірну земельну ділянку у спільну сумісну власність, яка належить кожному з подружжя у рівних частках, та підлягає поділу між ними.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до ч.1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

По справі встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 червня 2014 року (а.с. 9).

На підставі рішення №121 Сальницької сільської ради від 19.01.2007 року 4 сесії 5 скликання ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1969 га по вул. Колгоспна, в с. Сальник Калинівського району Вінницької області для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним актом на право на земельну ділянку серії ЯД №397776 від 18.04.2008 року (а.с. 16).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області від 10.02.2015 року №297 земельна ділянка площею 0,1969 га за кадастровим № :01:001:0022 по вул. Колгоспна в с. Сальник була передана у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель безоплатно в порядку приватизації згідно норм земельного законодавства на підставі рішення №121 від 19.01.2007 року 4 сесії 5 скликання (а.с.72).

Згідно з тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії ВН №013028 виданої 08.11.2005 року ОСОБА_3 є громадянином ОСОБА_5 Федерації (а.с. 7).

24 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1969 га за кадастровим № :01:001:0022 по вул. Колгоспна в с. Сальник, посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_6 (а.с. 48).

Згідно умов договору вищезазначена земельна ділянка вільна від забудов, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з розясненнями наданими в п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2010 року відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

09 лютого 2011 року набрав чинності Закон №2913-VI, яким ст. 61 СК України доповнено ч. 5 згідно якої обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у томі числі приватизації.

13 червня 2012 року набув чинності Закон № 4766-VI від 17.05.2012, яким ч.1 ст. 57 СК України доповнено п. 5, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з принципом, закріпленим ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Тобто, земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у томі числі приватизації визнавалася спільною сумісною власністю подружжя в період дії норми ч.5 ст. 61 СК України в редакції Закону №2913-VI з 09 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року.

Спірна земельна була набута ОСОБА_4 у власність на підставі приватизації 18 квітня 2008 року, тобто є особистою власністю відповідача.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що вказана земельна ділянка вільна від будь-яких забудов.

Крім того, ст. 81 ЗК України передбачені підстави набуття іноземцями та особами без громадянства права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно з ч. 3 вказаної статті іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Таким чином даною нормою не передбачено набуття іноземцем права власності на земельну ділянку несільськогосподарського призначення у випадку її приватизації іншим з подружжя.

Суд першої інстанції на вищевказані норми закону уваги не звернув, не встановив належним чином обставини справи та не встановив коло спірних правовідносин, які виникли між сторонами, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

На необхідність зясування порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів осіб, які звертаються до суду за захистом наголошено в п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року.

Оскільки ОСОБА_2 є стороною договору купівлі-продажу від 24 лютого 2015 року, і на час вирішення справи судом першої інстанції була власником спірної земельної ділянки, остання є заінтересованою особою у спірних правовідносинах, а оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та обовязки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду Вінницької області від 01 березня 2016 року, оскільки рішення суду першої інстанції було залишено без змін не з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України, а з підстав подання апеляційної скарги особою, яка не має права на апеляційне оскарження , оскільки рішенням не було вирішено питання про її права та обовязки.

Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із квитанцією №110 від 26.02.2016 року ОСОБА_2 було сплачено 463,9 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 122).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (на момент звернення до суду з позовом) ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати

Згідно із статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становив 1218 гривень.

Відповідно до п. 1.6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами і доповненнями) розмір судового збору із апеляційних скарг на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, враховуючи предмет спору (а саме вартість ? частини спірної земельної ділянки) з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 267,90 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 292, 307, 309, 314, 316, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки в натурі, що є обєктом права спільної сумісної власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 267,90 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_8

Судді: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом: