Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №314/4626/15
Провадження №22ц/778/1574/16 Головуючий у 1 інстанції: Галянчук Н.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Каракуші К.В.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від «02» лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 про визнання недійсними договору про поділ спадкового майна та свідоцтва про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_4 В обґрунтування позову зазначав, що 11 лютого 1994 року він та його тітка ОСОБА_6 приватизували у рівних частках квартиру АДРЕСА_1. 23 лютого 2014 року ОСОБА_6 померла і після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частини вказаної квартири та на грошовий внесок № 915511602 у ПАТ «Ощадбанку» у сумі 11273,82 грн. Спадкоємцями померлої є позивач ОСОБА_3 та його брат - відповідач ОСОБА_4 31 травня 2014 року вони звернулися до приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 для подачі заяв про прийняття спадщини та з метою уникнення зайвих витрат на оформлення спадкових прав домовилися оформити спадщину на позивача, а після продажу квартири розділити грошові кошти, відповідно до належних їм частин. Отже, 31 травня 2014 року він подав заяву про прийняття спадщини, а відповідач - про відмову від належного йому спадкового майна. 03 вересня 2014 року він з відповідачем знову зявилися до нотаріуса для отримання документів на спадкове майно. Зайшовши до кабінету, йому було запропоновано підписати документи, зі змістом яких він не зміг ознайомитися, оскільки його квапили з підписанням. Нотаріус не розяснив йому значення цих документів, однак вважаючи, що це документи, які посвідчують його права на спадщину, він їх підписав. Як потім йому вдалося зясувати, відповідач в останній день шестимісячного строку 22 серпня 2015 року таємно від нього звернувся до нотаріуса із заявою, якою відкликав свою заяву про відмову від спадщини, та одночасно подав заяву про прийняття спадщини. Після детального ознайомлення зі змістом документів, підписаних ним 03 вересня 2014 року, виявилось, що він підписав договір про розподіл спадкового майна, за яким 1/2 частина вказаної квартири та 1/2 частина грошового внеску у ПАТ«Ощадбанку» переходять у приватну власність відповідача, а йому переходить у власність інша 1/2 частина грошового внеску у ПАТ«Ощадбанку».

Посилаючись, на те, що його волевиявлення під час укладення оспорюваного договору не було вільним, не відповідало його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України), окрім того відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо підписання договору про розподіл спадкового майна, внаслідок чого він позбавив його права на 1/4 частину спадкової квартири (ч. 1 ст. 230 ЦК України), позивач просив суд визнати договір про поділ спадкового майна недійсним.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення сторін апеляційного провадження, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 3 с. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК) як то: щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей речі, які значно знижують її цінність або можливість застосування за цільовим призначенням, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Судом встановлено, що 23 лютого 2014 року померла ОСОБА_6 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та грошового внеску у ПАТ «Ощадбанку» у сумі 11273,82 грн. (а.с. 8, 52). Заповіту ОСОБА_6 не складала, спадкування здійснювалось за законом.

31 травня 2014 року позивач ОСОБА_3 відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України шляхом подання відповідної заяви прийняв спадщину, після смерті ОСОБА_6 (а.с. 10, 50). Цього ж дня відповідач ОСОБА_4 відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 (а.с. 11, 51).

22 серпня 2014 року відповідач ОСОБА_4 на підставі ч. 6 ст. 1273 ЦК України подав нотаріусу заяву, якою відкликав свою заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 12, 53), та одночасно подав заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6 (а.с. 13, 54).

03 вересня 2014 року спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 55) та на підставі ст. 1278 ЦК України уклали договір про поділ спадкового майна.

Згідно з оспорюваним договором про поділ спадкового майна від 03 вересня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 за реєстровим № 587, сторони розділили спадкове майно, а саме у власність позивача ОСОБА_3 перейшла 1/2 частина грошового внеску № 915511602 у ПАТ «Ощадбанку», а у власність відповідача ОСОБА_4 - 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частина грошового внеску № 915511602 у ПАТ «Ощадбанку» (а.с. 9, 60). Відповідно до п. 8 договору, сторони домовилися, що такий поділ здійснюється без сплати різниці вартості майна. На підставі вказаного договору нотаріус видав сторонам свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 14, 61-63).

Відмовляючи у визнанні договору про поділ спадкового майна та виданих на підставі цього договору свідоцтв про право на спадщину, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір було укладено сторонами і нотаріально посвідчено з дотриманням вимог діючого законодавства, відсутні докази на підтвердження факту введення позивача в оману під час укладення оспорюваного правочину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності вирішення справи. Докази, на які посилається позивач ОСОБА_3, а саме: його пояснення та пояснення свідків з точки зору допустимості доказів не можуть з більшою достовірністю спростовувати факт вчинення правочину, ніж їх підтверджують письмові докази у вигляді нотаріально посвідченого договору про поділ спадкового майна від 03 вересня 2014 року, у відповідності до п.6 якого сторони стверджували, що цей договір відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки (а.с.9). Обставина відкликання відповідачем заяви про відмову від прийняття спадщини узгоджується з приписами ч. 6 ст. 1273 ЦК України і не може бути доказом на підтвердження обставин неправомірності оспорюваного правочину про поділ спадкового майна. Також не може слугувати підставою для визнання недійсними свідоцтва виданого на імя відповідача про право власності за законом через неправильність вказаному у ньому ідентифікаційного коду відповідача, оскільки вказана обставина не доводить незаконності оспорюваного правочину на підставі якого видано таке свідоцтво.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в позові і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без зімн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року по цій справі залишити без мін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: