Провадження №2/748/177/16
Єдиний унікальний № 748/213/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Меженнікової С.П.,

при секретарі Ребенок Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином,-

Встановив:

03 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2015 року ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст. 286 КК України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув брат позивача - ОСОБА_4 Позивач поніс витрати на поховання брата, зокрема на організацію поховання та виготовлення і встановлення надмогильного пам'ятника. Загальна сума витрат склала 31954 грн, з яких 14616 грн йому було відшкодовано ПАТ «Європейський страховий союз». Оскільки страхової виплати недостатньо для того щоб покрити понесені ним кошти на поховання брата, посилаючись на ст.1194 ЦК України, решту суми 17338 грн, позивач просить стягнути з відповідача.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, при цьому посилались на обставини, викладені в позові. Після оголошення перерви в судове засідання 22.03.2016 року не з»явилися, надали заяви про продовження розгляду справи у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_3, який у Кагарлицький виправній колонії Київської області (№115) відбуває покарання у виді позбавлення волі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ч.6 ст.76 ЦПК України, надав довіреність на представлення його інтересів - ОСОБА_5 ( а.с.20-21,26).

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася, через канцелярію суду надала заяву про неможливість з»явитися в судове засідання та заперечення на позов. Про відкладення розгляду справи не заявляла ( а.с.23-25).

Суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу 22.03.2016 року не здійснювалося, у зв»язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №748/2201/15, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року, ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст. 286 КК України до 10 років позбавлення волі з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на три роки. Цивільні позови ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_3 14 вересня 2015 року близько 21 год. 30 хв. спричинив дорожньо транспортну пригоду, у результаті якої загинули ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10.

Виходячи з положень п.4 ст.61 ЦПК, при розгляді цивільної справи про відшкодування шкоди не підлягають доведенню обставини, що за винних дій ОСОБА_3, які виявились в порушені Правил дорожнього руху, була спричинена смерть ОСОБА_4, оскільки під час провадження у кримінальній справі установлений цей факт, який має преюдиційність.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2015 року (ц/с №748/2201/15-ц), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17 грудня 2015 року ( а.с.49-53 62-65), встановлені наступні обставини, які в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 відповідно до поліса №АІ/0053922 була застрахована у ПАТ «Європейський страховий союз». Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров»ю на одного потерпілого встановлено 100 000,00 грн, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого 50 000,00 грн.

Дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком.

ОСОБА_1 на підтвердження понесених ним витрат надано страховику документи на загальну суму 27692 грн 92 коп. та зі страховиком було узгоджено розмір страхового відшкодування, понесених ним витрат, на суму 14 616 грн, про що було підписано лист-узгодження.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2015 року (ц/с №748/2201/15-ц), з ПАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_11 стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов»язаної зі смертю потерпілого ОСОБА_4 14 616 грн ( а.с.49-53).

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягав стягненню зі страховика на користь ОСОБА_1 , суд виходив з п.27.4 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено відшкодування страховиком витрат на поховання та на спорудження надгробного памятника, особі, які здійснила ці витрати та відповідно до якої загальний розмір страхового відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Позивач зазначає, що ним були фактично понесені витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника на загальну суму 31954 грн., які частково, в сумі 14 616,00 грн, відшкодовані страховиком. Решту суми 17 338 грн ( 31 954 грн 14 616 грн.), як різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, позивач просить стягнути з відповідача, посилаючись на ст.1194 ЦК України.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

На підтвердження фактично понесених витрат на організацію поховання ОСОБА_4 та облаштування надгробного пам»ятника, позивач ОСОБА_1 надав суду оригінали документів на загальну суму 31954 грн 82 коп, які містяться в матеріалах справи, зокрема: накладна № 3730 від 15.09.2014 року з фіскальним чеком про сплату витрат на організацію та поховання на загальну суму 2145 грн 82 коп. та договір замовлення № 3640 від 15.09.2014 року, корінець квитанції від 16.09.2014 року на сплату ритуальних послуг на суму 2480,00 грн, акт виконаних робіт №780 за здійснення роботи по встановленню огорожі та фіскальний чек до нього на суму 1782 грн, договір про виконання виконаних робіт від 06.07.2015 року по виготовленню та встановленню пам»ятника на суму 20977,00 грн та квитанцію до нього, копію фіскального чеку від 16.09.2014 року на загальну суму 3891,00 грн, на якому мається штамп кафе ПП «СЕДАМ-МАРКЕТ» та здійснено напис чорнильною ручкою «управляючий кафе «Парасоль» , фіскальний чек на загальну суму 679,00 грн. про купівлю спиртних напоїв та пакету ( а.с.39-48).

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати, понесені позивачем на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, отже відшкодуванню не підлягають.

Виходячи з вищевикладеного, витрати на організацію поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг, які реально понесені ОСОБА_1 та підтвердженні документально становлять 4625 грн 82 коп. ( без понесених витрат на проведення поминальних обідів).

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, надане у ч. 2 п. 24 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року N 6, витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості.

З наданих позивачем документів встановлено, що роботи з виготовлення та спорудження надгробного пам»ятника, встановлення його на кладовище, виконувались приватним підприємцем ОСОБА_12 ( а.с.48).

Також по справі встановлено, що приватний підприємець ОСОБА_12 є суб»єктом господарювання по виду господарської діяльності 23.70 „Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю і здійснює господарську діяльність в м. Чернігові, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серія А №985193 (а.с.36-37).

Таким чином, роботи з виготовлення та спорудження надгробного пам»ятника, встановлення його на кладовище, виконувались належним надавачем відповідних послуг.

Згідно з наданою довідкою приватного підприємця ОСОБА_12 вбачається, що станом на 2015 рік середня вартість стандартного пам»ятника складала 18000-30000 в залежності від собівартості матеріалів, з яких виготовляється пам»ятник та оплати за його виготовлення та художне оформлення ( а.с.38).

Таким чином, витрати на встановлення пам»ятника та облаштування місця поховання, реально понесені ОСОБА_1 та підтвердженні документально становлять 22759,00 грн., розмір цих витрат не можна вважати завищеним або нерозумним та таким, що перевищує необхідні витрати.

Отже, судом встановлено, що загальна сума витрат на організацію поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг у розумінні Закону України «Про поховання та похоронну справу» та на встановлення пам»ятника, облаштування місця поховання, які реально понесені ОСОБА_1 та підтвердженні документально, становлять 27384 грн 82 коп.

Враховуючи, що на користь ОСОБА_1 стягнуто страхове відшкодування за понесені ним витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, в сумі 14616 грн, тому решта витрат 12768 грн 82 коп. ( 27384,82 грн - 14616 грн), підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3

За таких обставин, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню на суму 12768 грн. 82 коп.

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положенням ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхилиної частини вимог. Таким чином стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212- 215 ЦПК України, ст.ст. 1201, 1194 Цивільного кодексу України, суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром витрат на організацію поховання та облаштування надгробного пам»ятника та страховою виплатою - 12768 (дванадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 82 (вісімдесят дві) коп.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_13