УХВАЛА іменем україни
06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

ІваненкоЮ.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 липня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 та просили зобов'язати ОСОБА_5 зняти замки і надати вільний доступ співвласникам будинку АДРЕСА_1 до квартир № № 1, 2 та до земельної ділянки загального та індивідуального користування згідно з технічним паспортом на зазначений будинок, стягнути з неї судові витрати та моральну шкоду на користь ОСОБА_4 - 500 грн та на користь ОСОБА_3 - 750 грн та 500 грн витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що наприкінці серпня 2014 року ОСОБА_5 самовільно встановила замок та закрила вхід до спільної території двору будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 листопада 1996 року ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6 є власником 21/100 частини житлового будинку із частиною надвірних споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 30 жовтня 1972 року ОСОБА_3 є власником 7/25 частини житлового будинку з частиною надвірних споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 квітня 2015 року ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7 є власником 11/25 частини житлового будинку із частиною надвірних споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду Київського району м. Полтави від 28 квітня 1961 року, встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, за умовами якої ОСОБА_7 (нині користувач ОСОБА_5.) виділено земельну ділянку площею 447 кв. м, ОСОБА_6 (нині користувач ОСОБА_4) виділено земельну ділянку площею 285 кв. м, ОСОБА_10 (нині користувач ОСОБА_3) виділено земельну ділянку площею 285 кв. м, двір загального користування площею 322 кв. м виділено та залишено під забудову.

Спірний вхід до земельної ділянки, доступ до якої просили надати позивачі, згідно з генеральним планом та поділом виділено в користування ОСОБА_7 (нині користувач ОСОБА_5.) і не належить до землі, яка виділена в загальне користування.

Земельні ділянки позивачів і відповідача не перебувають у їхній власності, а знаходяться лише в користуванні.

На території до житлового будинку є два входи, одним з яких користується ОСОБА_5, а іншим - позивачі, інший порядок користування земельною ділянкою не встановлювався, частина земельної ділянки зі спірним входом, доступ до якої просять надати позивачі, не відноситься до земель загального користування, вона виділена в користування ОСОБА_5

Ураховуючи викладене та те, що позивачами не доведено обмеження користування своєю земельною ділянкою з вини відповідача, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, наведених у позовній заяві, а також з приводу завдання моральної шкоди з вини ОСОБА_5, суд першої інстанції відмовив у позові.

Апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи також, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо суперечливості показів свідків щодо часу побудови (встановлення) хвіртки у будинку АДРЕСА_1 та порядком її користування власниками будинку, оскільки порядок користування земельною ділянкою встановлений умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду Київського району м. Полтави від 28 квітня 1961 року, в тому числі визначено порядок користування входами на земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає з огляду на таке.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 415 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду Київського району м. Полтави від 28 квітня 1961 року, встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, за умовами якої ОСОБА_7 (нині користувач ОСОБА_5.) виділено земельну ділянку площею 447 кв. м, ОСОБА_6 (нині користувач ОСОБА_4) виділено земельну ділянку площею 285 кв. м, ОСОБА_10 (нині користувач ОСОБА_3) виділено земельну ділянку площею 285 кв. м, двір загального користування площею 322 кв. м виділено та залишено під забудову.

Актом судового виконавця народного суду Київського району м. Полтави від 31 травня 1961 року виділено двір загального користування площею 322 кв. м, ОСОБА_7 виділено земельну ділянку площею 447 кв. м, ОСОБА_6 - площею 285 кв. м, ОСОБА_10 - площею 285 кв. м (а. с. 83).

Згідно з генеральним планом від 05 квітня 1976 року загальна площа земельної ділянки складає 1 339 кв. м; визначено земельні ділянки всіх співвласників (а. с. 64).

З огляду на зазначене спірний вхід до земельної ділянки згідно з генеральним планом та поділом виділено в користування ОСОБА_7 (нині користувач ОСОБА_5.), який не відноситься до землі, виділеної в загальне користування.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачами не доведено обмеження користування своєю земельною ділянкою з вини відповідачки, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, наведених у позовній заяві, а також з приводу завдання моральної шкоди з вини ОСОБА_5 Судами встановлено, що на територію до житлового будинку в АДРЕСА_1 є два входи, одним з яких користується відповідач ОСОБА_5, а іншим позивачі, інший порядок користування земельною ділянкою не встановлювався, частина земельної ділянки зі спірним входом, доступ до якої просять надати позивачі, не відноситься до земель загального користування, вона виділена в користування ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Разом із тим колегія суддів звертає увагу апеляційного суду на те, що в мотивувальній частині рішення зазначено про рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 серпня 2014 року, разом із тим апеляційним судом переглядалося рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк