АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 650/1460/15-ц Головуючий в І інстанції Коваль В.О.
Номер провадження 22-ц/791/916/16 Доповідач Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Мирненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, повернення коштів і стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

24 грудня 2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі ТОВ «ЛК «Еталон») про визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що 17.12.2015 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу, відповідно до якого товариство зобов'язалось придбати у свою власність та передати йому у користування міні-трактор DONFENG 354, вартістю 250000 грн., а позивач зобов'язався періодично сплачувати за користування трактором лізингові платежі.

Умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача через те, що умовами зазначеного договору встановлено, що до отримання трактора позивач має сплатити товариству не менше половини його вартості, зокрема, комісійну винагороду у розмірі 10 відсотків вартості предмета лізингу, аванс у розмірі не менше 50 відсотків вартості предмета лізингу, відшкодування вартості предмета лізингу, сплатити відсоткову ставку за користування предметом лізингу та комісію за супроводження договору.

Договір не містить чіткого визначення підстав зміни розміру платежів, вартості предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом відповідача змінювати у односторонньому порядку ці умови договору, що надає право лише відповідачу збільшувати розмір платежів та вартість предмета договору, як це встановлено у пунктах п.5.4; 8.3; 8.8; 8.13.

Крім того, зазначене в договорі визначення «платіж за договором» він сприйняв, як внесок на виконання своїх зобов'язань по оплаті предмета договору, а тому 17.12.2015р. сплатив 25000 грн. Однак, ця сума отримана відповідачем як винагорода за підготовку документів для укладання договору, та за своїм розміром є занадто високою і не відповідає обсягу виконаної роботи. Передбачена п.12.12 договору умова щодо неповернення цієї суми у разі розірвання договору забезпечує інтереси лише лізингодавця.

Також несправедливим та таким, що суперечить вимогам ч.1 ст. 808 ЦК України є умови п.3.5 та 1.4 договору, за яким відповідач не несе відповідальності перед ним за якість переданого товару, тоді як вибір продавця здійснює саме він.

Всупереч ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір не передбачає умов за яких лізингоодержувач може достроково розірвати договір.

Наведені умови договору звужують обсяг його прав у порівнянні із правами відповідача, а тому є порушенням прав як споживача у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Просить визнати недійсним зазначений правочин і стягнути з ТОВ «ЛК «Еталон» на його користь сплачені за договором лізингу платежі в розмірі 25000 грн., на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. і судові витрати.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У письмових запереченнях ТОВ «ЛК «Еталон» посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги і просить її відхилити, та врахувати судову практику із аналогічних питань у інших справах, розглянутих судами різних інстанцій.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при укладанні оспореного позивачем договору фінансового лізингу сторони досягли домовленості з приводу усіх його істотних умов, згідно яких комісія, що отримує відповідач, є штрафною санкцією за невиконання позивачем умов підписаного ним договору. Позивачем не надано доказів того, що умови договору завдають йому шкоду, а визнання несправедливими вказаних у позові окремих положень договору зумовить зміну інших умов цього договору і спричинить недійсність договору в цілому.

Проте, такого висновку суд дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального законодавства.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Підставою недійсності правочину, згідно ч.1,2 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2015р. між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу із додатками №1 і №2.

Умовами п.1.1 та п.3.1 договору ТОВ «ЛК «Еталон» зобов'язався придбати у свою власність міні трактор DONFENG 354 та передати його на умовах фінансового лізингу у користування позивачу, який у свою чергу зобов'язався сплачувати періодичні лізингові платежі впродовж 12 місяців згідно графіку в розмірі 10416,67 грн. щомісяця (додаток №1).

Договір у п. 11.3 передбачав право ОСОБА_2 отримати трактор у власність за умови повної сплати ним вартості трактора та інших витрат.

Згідно пункту 5.1 договору трактор передається у користування позивача не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: авансового платежу в розмірі 50 відсотків вартості предмета лізингу, комісії за організацію і оформлення даного договору в розмірі 10 відсотків вартості предмета лізингу та комісії за передачу трактора в розмірі 3 відсотки від вартості предмета лізингу. (додаток №1 договору а.с.13).

Складові лізингового платежу встановлені згідно п.8.1 та 8.2 договору у додатках № 1, №2. (а.с. 13-14).

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Комісія за Організацію»), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору та становить 10 відсотків від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 50 відсотків вартості предмета лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору та становить 3 відсотки від вартості предмета лізингу.

Згідно з пунктом 8.2.3 договору позивач має сплачувати «другий лізинговий платіж», який відповідає кількості періодів лізингу, зазначених у додатку №2 цього договору, який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

17 грудня 2015р. на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству авансовий платіж в розмірі 25000 грн. (а.с.16).

Виходячи зі змісту спірного договору фінансового лізингу від 17.12.2015р., укладеного між сторонами, вбачається, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом. У розділі 4 договору звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Так, згідно пункту 3.5 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Хоча у п.1.4 цього договору, встановлено, що Лізингоодержувач має право обирати транспортний засіб і продавця і несе пов'язані із цим ризики, продавцем (постачальником) транспортного засобу є особа, яка як правило, зазначається у специфікації, однак у додатку № 3 до договору відсутні відомості щодо особи постачальника. (а.с.15).

Крім того, п.5.4 і п.5.5 встановлені умови автоматичного розірвання договору у випадку, якщо у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингоодержувач не сплатить одноразовим платежем різницю вартості предмета лізингу, різницю комісії та організацію (додаток №1). У разі невиконання такої оплати протягом 10 днів з часу отримання письмової вимоги, до лізингодавця застосовуються наслідки, встановлені у п.12.12 цього договору, згідно яких договір розривається до підписання акту прийому - передачі предмета лізингу, а лізінгодавець повертає сплачені кошти за виключенням штрафу у розмірі 20 відсотків від сплаченого авансу. Сплачені кошти комісії за організацію договору не повертаються, що забезпечує інтереси лише лізингодовця та покладає тільки на позивача наслідки збільшення вартості предмета лізингу та неспівмірно збільшує його витрати по адмініструванню фінансової послуги, наданої відповідачем за договором.

Отже, з врахуванням наведених положень договору можна дійти висновку про несправедливість для позивача цих умов договору у розумінні положень п.п. 2,3,4 ч.3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів».

Крім того, ст. 808 ЦК України передбачено, що у разі коли відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункти 1.4 і 3.5 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності у разі неналежної якості товару, комплектності, справності та інших умов, суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як вбачається із матеріалів справи, і визнано сторонами, що спірний договір фінансового лізингу від 17.12.2015р. укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції не врахував те, що відповідач не має ліцензії для надання фінансових послуг. При укладанні договору сторонами не дотримана обов'язкова нотаріальна форма для такого виду договору, а умови останнього є несправедливими для позивача, як споживача послуг, які за цим договором зобов'язався надати відповідач.

З врахуванням викладеного, висновок суду про відмову у визнанні договору недійсним з підстав невідповідності вимогам законодавства не ґрунтується на законі та суперечить правому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-2766цс15 від 16.12.2015р.

Рішення суду належить скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору та стягнення сплачених позивачем сум за цим договором і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог із викладених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено обставин, які згідно п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону № 3390 від 19.05.2011р., є підставою для стягнення на користь споживача моральної шкоди.

На підставі ст.ст. 203, 215, 220, 227, 799, 808 ЦК України, пункти 2,3,4 ч. 3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 лютого 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору та стягнення сплачених позивачем сум за цим договором і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, повернення коштів та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу, укладений 17 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон».

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 25000 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 1072 грн.

В решті рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 лютого 2016 року про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення 5000 грн. відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ___________ Н.В.Орловська

Судді: ___________ О.В.Кутурланова

___________ В.В.Майданік