У х в а л а

іменем україни

21 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Хухрянської сільської ради Охтирського району Сумської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Охтирська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним договору довічного утримання, продовження строку для прийняття спадщини, скасування свідоцтва про право на спадщину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Хухрянської сільської ради Охтирського району Сумської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним договору довічного утримання, продовження строку для прийняття спадщини, скасування свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 17 листопада 2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин та визнано, що ОСОБА_4 є рідним сином ОСОБА_7, яка померла 13 листопада 1999 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 листопада 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ст. 525 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 вказаного Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

Згідно ст. 550 ЦК України строк для прийняття спадщини може бути продовженим судом, якщо він визнає причини такого пропуску поважними.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи вищевикладене, правила ст. 550 ЦК України в редакції 1963 року можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність спадкового майна або інформації про спадкову масу, то положення вказаної норми не застосовуються.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що наведені позивачем обставини не свідчать про поважність причин пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Крім того, апеляційний суд вірно зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що його права були невизнані, оспорені чи порушені, оскільки із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори він не звертався.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 за життя на власний розсуд розпорядилася належним їй на праві власності житловим будинком та укладений договір довічного утримання не оспорювала.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.О. Дьоміна
М.В. Дем'яносов І.К. Парінова