У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дьоміної О.О., ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, зобов'язання до вчинення певних дій, стягнення грошової суми та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 7 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 листопада 2007 року між ним та закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 25 606 доларів США на ремонт житлового будинку. У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 21 листопада 2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач вважав, що вказані договори були укладені з порушенням вимог ст. 549, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 1,11 Закону України «Про захист прав споживачів», Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, Положення про застосування іноземної валюти в страховій діяльності.

У зв'язку з цим позивач просив визнати недійсним кредитний договір від 21 листопада 2007 року та договір іпотеки від 21 листопада 2007 року, укладений з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, зобов'язати відповідача виключити з реєстру обтяжень нерухомого майна запис про заставу житлового будинку згідно іпотечного договору, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» грошову суму у розмірі 67 658 грн., сплачену за виконання договору та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 7 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення його позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність і безпідставність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки останній не довів суду належними і допустимими доказами підставність заявленого ним позову, натомість судами правильно було встановлено відповідність оспорюваних договорів вимогам діючого законодавства, що є підставою для відмови у позові, як в частині визнання договорів недійсними, так і в частині стягнення визначених позивачем сум.

Такий висновок судів відповідає встановленим у справі обставинам та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 6 листопада 2013 року, у справі № 6-116цс13.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 7 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна
А.О. Леванчук А.В. Маляренко

Колегія суддів: