Номер провадження: 22-ц/785/2269/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» до ОСОБА_2 «Про стягнення заборгованості за кредитним договором», за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

28.11.2013 року КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 812,46 грн. та судовий збір.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 12.05.2008 року між КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 173/08, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у сумі 134 000 грн. Положення договору закріплювали за відповідачем обовязок виплатити позивачу крім отриманого кредиту, також відсоток за користування кредитом. 29.10.2009 року Київським районним судом м. Одеси був винесений судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» суму за кредитним договором № 173/08 від 12.05.2008 року у розмірі 48 821,60 грн., судовий збір у розмірі 25,50 грн. та витрати на ІТЗ у розмірі 30 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2013року зазначений судовий знаказ був скасований та розяснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні.

Представник позивача до суду не зявився, надіславши суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, але до суду не зявились.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2015 року позов КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» задоволений: стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 173/08 від 12.05.2008 року в сумі 45 812,46 грн. та 458,12 грн. витрат по сплаті судового збору.

25.12.2015 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, а також на незаконність та необґрунтованість рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом установлено, що 12 травня 2008 року між Кредитною спілкою «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №173/08, відповідно до умов якого, кредитодавець зобовязується надати позичальнику кредит у сумі 134 000грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту використовується на цілі інші потреби (ремонт автобуса).

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3. кредитного договору №173/08 від 12.05.2008року кредит надається строком на 39 фактичних місяців від дати надання позичальнику кредиту, тобто з 12 травня 2008року по 12 серпня 2011року. Кредитодавець зобовязується надати позичальнику кредиту в день підписання цього договору. Позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до 12 серпня 2011року. Датою повернення (погашення) кредиту так само як і датою сплати процентів вважається дата оформлення кредитодавцем прибуткових касових ордерів на отримані суми, а при безготівкових розрахунках дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця.

Згідно п.п. 3.1. та 3.2. кредитного договору №173/08 від 12.05.2008року за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю плату (проценти). Процентна ставка за кредитом є фіксованою, складає 10,08% річних, яка розраховується на місячній основі. Базою для нарахування процентів є загальна сума виданого кредиту. Проценти нараховуються починаючи з наступного дня після отримання позичальником кредиту та припиняються в день остаточного розрахунку за кредитом.

П.п. 5.1.3., 5.4.1. зазначеного кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний, зокрема, вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка розрахунків. Кредитодавець має право, зокрема, вимагати від позичальника виконання ним умов цього договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Вимогами ст.ст. 1046, 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики . Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом установлено, також, що грошові кошти у розмірі 134 000,00грн. були отримані відповідачем - ОСОБА_4, що підтверджується копією видаткового касового ордеру №463 від 12.05.2008року (а.с. 39).

Крім того, з копії витягу з касової книги КС «АР МОУ» за травень 2008року вбачається, що основна сума виданого кредиту ОСОБА_3 за договором №173/08 від 12.05.2008року складає 134 000,00грн. (а.с. 40).

З такими висновками районного суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що протягом з червня 2008 року по липень 2013 року відповідач здійснював оплату на погашення отриманого кредиту, в тому числі сплачено відсотків на суму 7511,54 грн. та повернуто кредит на суму 114444,00 грн.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 11.11.2013року (а.с. 8), у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором №173/08 від 12.05.2008 року, яка дорівнює 45 812, 46грн., та складається з: 19 556, 00грн. розмір несплаченої суми кредиту, 26 256, 46грн. відсотки щодо використання кредиту. Доказів сплати зазначеної суми відповідачем, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, районний суд дійшов до правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення несплаченої суми кредиту у розмірі 19 556, 00грн., відсотків щодо використання кредиту у розмірі 26 256, 46грн., заявлені на підставі розрахунку, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно колегія суддів надає правову оцінку іншим доводам апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення.

Апелянт стверджує, що судом не була проведена судова експертиза, тому відповідач був позбавлений права навести доводи проти позову. Таке ствердження спростовується матеріалами справи.

У звязку із ствердженням представника відповідача про те, що ОСОБА_3 кредитні кошти не отримував, тому не підписував видатковий касовий ордер, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2014року, за клопотанням представника відповідача по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.

16.03.2015року до Київського районного суду м. Одеси від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення № 5112/02 від 05.03.2015року про неможливість надання висновку, у звязку з не наданням оригіналу одного з досліджуваних документів, вільних зразків підписів ОСОБА_4, а також не проведенням оплати вартості експертизи, та матеріали вищезазначеної справи.

Однак, районний суд зазначив, що усі досліджувані документи, а саме: оригінал кредитного договору та видатковий касовий ордер були надані представником позивача на вимогу судового експерта.

Таким чином, суд вважав, що експертиза не була проведена у звязку з не наданням вільних зразків підписів ОСОБА_4 та не проведенням оплати вартості експертизи, яка була покладена на відповідача - ОСОБА_4, про що було відомо представнику відповідача, що підтверджується його розписками про отримання клопотань судового експерта (а.с. 58, 68).

Наведені висновку районного суду підтверджуються матеріалами справи, а тому ствердження апелянта в даній частині є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає безпідставними та недоведеними ствердження апелянта щодо його сумнівів щодо відновлення провадження у справі згідно ухвали суду від 23.03.2015 року та призначення справи через тривалий строк - на 10.06.2015 року.

Згідно журналу судового засідання від 23.03.2015 року, судом першої інстанції було відновлено провадження у справі та розгляд справи призначено на 28.04.2015 року.

Відповідач повідомлявся судом про розгляд справи, однак судова повістка повернута до суду за закінченням терміну зберігання.

Згідно журналу судового засідання від 28.04.2015 року, до суду зявилась представник позивача та у звязку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 10.06.2015 року.

В судове засідання 10.06.2015 року належним чином був сповіщений представник відповідача, судова повістка на імя ОСОБА_3 повернута до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно доч.5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Отже, і в даній частині апеляційної скарги ствердження є такими, що протирічать матеріалам справи та положенням процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду справи, представник апелянта стверджував, що відповідач не був членом КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України», тому йому не міг бути виданий кредит.

У звязку з такими доводами представника відповідача, представником КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» апеляційному суду були надані належним чином завірені заява відповідача про прийняття його до кредитної спілки та докази сплати ним вступного та обовязкового паю.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що відповідачем або його представником у справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та заперечень щодо позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є доведеними та підтвердженими, у звязку з чим підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

30.03.2016 року м. Одеса