Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») у відділеннях, що розташовані у м. Севастополі Автономної Республіки Крим, були укладені шість договорів банківського строкового вкладу (депозит) в іноземній і національній валюті та передано банку за договорами: від 11 травня 2010 року № SAМDN328 - 41 536,06 євро; від 11 травня 2010 року № SAМDN13 - 26801,41 євро; від 03 серпня 2010 року № SAМDN216 - 113,05 грн; від 26 липня 2012 року № SAМDN261 - 26 814,45 дол. США; від 22 вересня 2009 року № SAМDN314 - 28,8 євро; від 18 грудня 2013 року № SAМDNWF200 - 68 257,17 грн.

Починаючи з 11 квітня 2014 року відповідач в односторонньому порядку припинив нарахування та виплату процентів за вказаними договорами, заблокував йому можливість за допомогою інтернет-банкінгу керувати своїми рахунками та отримувати виписки.

16 липня 2014 року ОСОБА_4 направив банку заяву про дострокове розірвання вказаних договорів, однак відповіді не отримав і гроші відповідач йому не повернув, а тому просив стягнути з нього загалом кошти у розмірі 93 609,32 грн, 77 579,42 євро, 30 670,45 доларів США.

Рішенням Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ від 18 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У частині 1 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За статтею 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, яка вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516,залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Судами встановлено, що за договорами банківських вкладів: від 18 грудня 2013 року № SAМDNWF200 - квитанція про внесення грошових коштів на рахунок не містить печатки банківської установи та відсутній електронно-цифровий підпис (ЕЦП) банку; від 22 вересня 2009 року № SAМDN314 - відсутня квитанція про внесення грошових коштів на рахунок; від 26 липня 2012 року № SAМDN261 - відсутня квитанція про внесення грошових коштів на рахунок, клієнтська виписка надана станом на 13 червня 2012 року, а також номер ощадної книжки (пластикової картки) не збігається з номером договору; від 03 серпня 2010 року № SAМDN216 - відсутня квитанція про внесення грошових коштів на рахунок; від 11 травня 2010 року № SAМDN13 та від 11 травня 2010 року № SAМDN328 - надані квитанції про внесення на рахунок грошових коштів не містять підпису платника, а також вказана в них сума значно нижча за суму заявлену у позові.

Також судами були досліджені виписки по рахункам позивача від 21 липня 2014 року, з факсимільним підписом начальника департаменту по координації праці з клієнтами Кримського регіонального управління м. Симферополя ОСОБА_6, які обґрунтовано не були прийняті до уваги судами, оскільки діяльність даного управління була припинена 02 червня 2014 року на підставі п. 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя».

Відповідно до ч. 2 ст. 59, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оригінали договорів, та документи, що підтверджують внесення грошової суми та наявність грошових коштів на рахунках, відкритих на підставі зазначених договорів і відповідають вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, позивачем надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

З урахуванням вказаних вимог закону та встановлених судами обставин, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження укладення з відповідачем договорів банківського строкового вкладута внесення на підставі цих договорів коштів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову, які відповідають вимогам статті 213 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк