АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4906/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника

заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року про задоволення подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка бере участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року подання державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 задоволено: обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за виконавчим документом №2-618, виданим відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2011 року про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» грошових коштів у розмірі 342 240,04грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2011 року не виконується, а сам боржник ОСОБА_4 ухиляється від виконання даного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року та постановити нову про відмову у задоволенні подання державного виконавця. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник боржника підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, державний виконавець ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином(ас33), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи на подав, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 3771 ЦПК вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця є виправданим лише у випадку, коли державним виконавцем буде доведено з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4, якимось чином відступає, ухиляється чи своїми діями навмисно намагатися вчиняти дії, які дали б змогу йому уникнути виконання зобов'язання, у матеріалах справи не міститься.

Крім того, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем на момент звернення до суду з поданням не доведено, що факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2011 року, вже відбувся і об'єктивно підтверджений наявними у матеріалах виконавчого провадження доказами.Крім того відсутні відомості про отримання ОСОБА_4 постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-618.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що вирішення питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 3771 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання рішення суду, що перебуває на виконанні, а заявник в свою чергу жодних належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_4, ухиляється від виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2011 року і може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, не надав, відсутні підстави для обмеження ОСОБА_4 у виїзді за кордон. Крім того, виконавчий лист знаходиться на виконанні і не позбавляє державного виконавця можливості вжити заходів реагування, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи з наведеного, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 про те, що боржник не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та про проведення виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва.

Суд першої інстанції, не перевіривши належним чином доводи подання, передчасно, без повного і всебічного з'ясування обставин справи, дійшов висновку про його задоволення.

Оскільки матеріали справи зазначених доказів не містять, в суд апеляційної інстанції належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи державний виконавець не з'явився, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

За таких обставин оскаржувана ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 рокупостановлена з порушенням норм процесуального закону, а тому у відповідності до положень ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням ухвали про відмову у задоволенні подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції ум. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна