Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Запорізького району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземгеокадастру у Запорізькій області до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1, Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, треті особи: обслуговуючий садівничий кооператив «Козацька садиба», Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області, товариство з обмеженою відповідальністю «Стихія», про визнання частково незаконним та скасування розпорядження Запорізької районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію державного акта, витребування та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року прокурор Запорізького району Запорізької області звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держземгеокадастру у Запорізькій області з позовом до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (далі - Запорізька РДА), ОСОБА_1, Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області про визнання частково незаконним та скасування розпорядження Запорізької РДА, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію державного акта, витребування та повернення земельної ділянки, посилаючись на незаконність передачі розпорядженням Запорізької РДА земельної ділянки площею 0,0866 га у власність ОСОБА_1, оскільки остання не була землекористувачем вказаної земельної ділянки, проект землеустрою та технічна документація щодо відведення спірної земельної ділянки не розроблялися та не затверджувалися, цільове призначення не визначалося, що було встановлено за результатами проведення прокурорської перевірки й зазначено в акті від 17 квітня 2014 року.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Запорізької РДА від 09 лютого 2007 року № 2/12 «Про безоплатну передачу громадянам - членам обслуговуючого садівничого кооперативу «Козацька садиба» (далі - ОСК «Козацька садиба») у власність земельних ділянок для ведення садівництва» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0866 га, за рахунок земель ОСК «Козацька садиба», розташованої за межами населених пунктів Долинської сільської ради.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 05 квітня 2007 року на ім'я ОСОБА_1

Зобов'язано ОСОБА_1 повернути на користь Головного управління Держземгеокадастру у Запорізькій області земельну ділянку площею 0,0866 га, що розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, за межами населених пунктів ОСК «Козацька садиба», ділянка НОМЕР_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги прокурора, суд апеляційної інстанції виходив з незаконності розпорядження Запорізької РДА про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, яке прийнято без проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, користувачем якої не була відповідач, і з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель,що тягне за собою визнання незаконним державного акта про право власності на землю та витребування земельної ділянки.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що розпорядженням голови Запорізької РДА № 14/33 від 03 березня 2006 року затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 4,8969 га (сіножаті) в оренду громадянам - членам ОСК «Козацька садиба» для ведення садівництва, розташованої на землях запасу Долинської сільської ради, за межами населеного пункту на 49 років.

На підставі вказаного розпорядження 06 квітня 2006 року між Запорізькою РДА та ОСК «Козацька садиба» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, згідно п. 14 якого земельна ділянка передається в оренду для ведення садівництва.

Розпорядженням голови Запорізької РДА від 06 грудня 2006 року за № 14/486 внесено зміни до розпорядження № 14/33 від 03 березня 2006 року в частині визначення площі земельної ділянки, а саме зменшено її розмір з 4,8969 га до 4,7263 га. На виконання вказаного розпорядження внесено відповідні зміни до договору оренди земельної ділянки, зокрема визначено розмір переданої в оренду земельної ділянки 4,7263 га - сіножаті.

Розпорядженням голови Запорізької РДА № 2/12 від 09 лютого 2007 року передано безоплатно у власність 42 громадянам земельні ділянки загальною площею 3,6541 га за рахунок земель ОСК «Козацька садиба», що розташовані за межами населених пунктів Долинської сільської ради.

У додатку до вказаного розпорядження, зазначено, що у власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0,0866 га для ведення садівництва.

ОСОБА_1 на підставі вказаного розпорядження 05 квітня 2007 року отримано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Статтею 19 ЗК України (тут і надалі чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено категорії земель, на які за основним цільовим призначенням вони поділяються, зокрема землі сільськогосподарського призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК Українинедійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСК «Козацька садиба» було передано в оренду земельну ділянку з цільовим призначенням - ведення садівництва, саме з таким цільовим призначенням у подальшому були передані земельні ділянки у власність членам кооперативу, зокрема і відповідачу ОСОБА_1 При цьому, у тексті самого розпорядження Запорізької РДА № 2/12 від 09 лютого 2007 року зазначено про приватизацію земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян з підстав їх членства в ОСК «Козацька садиба».

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни таюридичні особинабувають права власностіта права користування земельними ділянками із земель державноїабо комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, передбачено ст. 118 ЗК України, згідно ч. ч. 1, 2 якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянокприймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначено ст. 121 ЗК України.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 зазначала про те, що вона як член ОСК «Козацька садиба» й користувач земельної ділянки НОМЕР_2, у визначеному законом порядку безоплатної приватизації набула право власності на спірну земельну ділянку, у межах законодавчо визначеного розміру та без зміни її цільового призначення.

Проте, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України, на вищезазначені положення закону, уваги не звернув; доводів ОСОБА_1 щодо її членства у ОСК «Козацька садиба» та наявності у неї права користування спірною земельної ділянкою не перевірив та не спростував, унаслідок чого не визначився з порядком приватизації такої земельної ділянки, зокрема обов'язковості розроблення проекту відведення земельної ділянки й відповідно не перевірив чи було дотримано такого порядку сторонами при передачі ОСОБА_1 у власність такої ділянки, та дійшов передчасного висновку про незаконність передачі відповідачу у власність земельної ділянки.

Також, з урахуванням обставин даної справи, зокрема розпоряджень Запорізької РДА про передачу землі в оренду й подальшу її приватизацію, є безпідставними твердження суду апеляційної інстанції щодо зміни цільового призначення цих земель та порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення, із зазначенням цього як однієї з підстав для задоволення позову.

Крім того, за змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-178цс15 від 01 липня 2015 року.

Проте зазначені положення закону залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції, який належним чином не перевірив питання дотримання строку позовної давності, та з урахуванням відповідного клопотання відповідача наявність підстав для застосування наслідків пропущення такого строку.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України.

Крім того, вирішуючи питання про витребування земельної ділянки у відповідача на користь держави, суд апеляційної інстанції не з'ясував підстави таких вимог прокурора, а саме чи було ним заявлено віндикаційний позов на підставі вимог ст. 388 ЦК України.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко