Справа № 368/991/15-ц Головуючий у І інстанції Іванюта Т. Є.
Провадження № 22-ц/780/1862/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 24.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, та ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 15 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які діють в інтересах ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, звернулася до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що малолітній ОСОБА_5, батьками якого є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6, у червні 2012 року наніс тілесні ушкодження її дочці, ОСОБА_3, внаслідок чого дочка зазнала значних фізичних страждань та немайнових втрат. Вказує, що також зверталася до правоохоронних органів і за фактом спричинення її дочці цих ушкоджень слідчим Кагарлицького РВ ГУ МВС України у Київській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, однак у цій же постанові було встановлено факт вчинення малолітнім ОСОБА_5 кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Вважає, що протиправними діями малолітнього ОСОБА_5 як дочці, так і їй особисто завдано значних майнових та немайнових втрат внаслідок проведення необхідного лікування ОСОБА_3, через що змушена звернутися до суду із вимогами про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_6, як законних представників малолітнього ОСОБА_5, 11 033, 26 грн. матеріальної шкоди і 70 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 15 січня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 9 515, 43 грн. та 15 000 моральної шкоди, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, та ОСОБА_4 і ОСОБА_6, які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_5, подали апеляційні скарги, в яких: ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а ОСОБА_4 і ОСОБА_6 просять його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційні скарги відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки малолітній ОСОБА_5 спричинив малолітній ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, через які остання зазнала фізичних та моральних втрат, то, із врахуванням обсягу страждань ОСОБА_3 та доведеності понесених позивачкою матеріальних витрат, з відповідачів солідарно стягнено 9 515, 43 грн. матеріальної шкоди та 15 000 моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2012 року малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували на дитячому майданчику поблизу житлового будинку за адресою м. Кагарлик, вул. 9 Січня 16, де ОСОБА_5 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_3 (а. с. 25-26).

26 грудня 2014 року слідчим Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях малолітнього ОСОБА_5 (а. с. 25-26). Разом з тим, в указаній постанові було встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Після нанесення малолітній ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, 01 червня 2012 року батьки постраждалої звернулись до лікарні, де дівчинці було встановлено діагноз: контузія правого ока.

У подальшому, малолітня ОСОБА_3 проходила тривалий курс стаціонарного лікування, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 10-23).

Разом з тим, з наданих суду доказів вбачається, що загальна сума понесених позивачкою витрат на придбання ліків, які були призначені лікарями, становить 9515,43 грн., а решта витрат, про які вказує позивачка, не були обумовлені відповідними призначеннями та рецептами лікарів.

Згідно ч. 1 ст. 1178 Цивільного кодексу України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою..

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що через отримання тілесних ушкоджень, які були завдані ОСОБА_5, малолітня ОСОБА_3 зазнала моральних переживань та фізичних страждань, що потягло за собою необхідність проходження тривалого лікування та понесення матеріальних витрат, та обґрунтовано виходив із доведеності відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимог про відшкодування майнової шкоди саме на суму 9515,43 грн. і враховуючи ступінь моральних, психічних і фізичних страждань, місцевий суд обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди у сумі 15 000 грн., та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову на підставі наявних доказів у справі.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Крім того, при вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, то у такому випадку і не можуть бути підставами для його скасування, через що апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, та ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: