АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1214/16 Справа № 206/3709/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Малихіна В. В. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності на автомобіль та виключення майна з акту опису та арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності на автомобіль та виключення майна з акту опису та арешту майна. В обгрутування позовних вимог зазначив, що 16 травня 2011 року він домовився з відповідачем ОСОБА_3 про придбання в нього автомобіля марки ВАЗ 2105, 1984 року випуску, шасі (рама) НОМЕР_3, кузов НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованим Дніпропетровським д/н НОМЕР_2, з метою розрахунку за вищевказаний автомобіль він передав ОСОБА_3 1500,00 доларів США, що згідно з курсом НБУ від 16 травня 2011 року складає 11967,75 грн. на підтвердження чого, відповідачем ОСОБА_3 було написано розписку, в якій він зазначив, що отримав кошти від нього за продаж автомобіля та ніяких претензій стосовно укладеної угоди до нього не має. Того ж дня, державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 була посвідчена довіреність (реєстрація в реєстрі № 1289, строк дії до 16 травня 2021 року), відповідно до якої власником надано повне право позивачу розпоряджатися, користуватися та володіти транспортним засобом.

08 квітня 2015 року було зупинено даний автомобіль працівниками ДАІ та направлено на майданчик тимчасового затримання на підставі постанови про розшук майна боржника виданої Самарським ВДВС ДМУЮ, оскільки даний автомобіль перебуває у розшуку. Таким чином позивач вважає, що між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, на підставі чого він прсить визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу та визнати за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ 2105, 1984 року випуску, шасі (рама) НОМЕР_3, кузов НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованим Дніпропетровським д/н НОМЕР_2 та звільнити з-під арешту вказаний автомобіль.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року в задоволенні позову - відмовлено.

З даним рішенням не погодився Позивач і звернулась до суду з апеляційною скаргою у якій ставить питання про скасування рішення суду, та ухвалення нового, про задоволення позову, мотивуючи тим, що рішення суду було прийняте з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, заявлених позовних вимог в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Вирішуючи спір місцевий суд виходив з того, що в установленому законом порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між позивачем та відповідачем не укладався, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, тобто є такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи правові підстави заявленого позову, позивач просив суд захистити порушене право в спосіб визнання укладеним та дійсним договору купівлі-продажу автомобіля з тих підстав, що фактично оплатний правочин а саме: купівля-продаж автомобіля, який був оформлений довіреністю, відбувся й визнати у зв'язку з цим за ним право власності на спірний автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно норм цивільного законодавства України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, що є одною із основних вимог його чинності. Якщо законом визначена конкретна форма, в якій обов'язково має вчинятися правочин, то її необхідно дотримуватися.

При цьому, довіреність та домовленість за розпискою, самі по собі не свідчать про укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля, а розписка свідчить про можливу передачу певної суми коштів відповідачу, не замінює та не має сили договору купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 16 травня 2013 року державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 була посвідчена довіреність, відповідно до якої ОСОБА_3 упоноважує ОСОБА_5 або ОСОБА_2 користуватися (експлуатувати), обміняти, заставити, здати в найм (оренду), продати за ціну та на умовах на свій розсуд належний йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, виданого Дніпропетровським МРЕВЗ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 11.05.2000 року, автомобіль марки ВАЗ 2105, 1984 року випуску, шасі (рама) НОМЕР_3, кузов (коляска) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Дніпропетровським МРЕВЗ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 11.05.2000 року, строком на 10 років (а.с. 7).

16 травня 2011 року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_2 1500 умовних одиниць за автомобіль марки ВАЗ 2105, 1984 року випуску, шасі (рама) НОМЕР_3, кузов НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Дніпропетровським МРЕВЗ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 11.05.2000 року, чим підтверджує факт продажу (а.с. 7 на звороті).

Відповідно до постанови про розшук майна боржника від 15.04.2014 року виданого Самарським ВДВС Дніпропетровського МУЮ вбачається, що було постановлено оголосити у розшук ВАЗ 2105, д/н НОМЕР_1 та автомобіль MAZDA 929, д/н НОМЕР_5, які належать на праві власності боржнику ОСОБА_3, згідно з відповіддю 01335788 з Центрального серверу баз даних УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області (а.с. 27).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, письмового договору купівлі-продажу вищевказаного автомобіля між сторонами укладено не було.

Натомість, Відповідачем на користь Позивача видано довіреність з правом користування та розпорядження спірним автомобілем, яку позивач вважає підтвердженням факту укладення договору купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу автомобіля має свою специфіку.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, якою затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Порядок), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до абз. 1 п. 7 Порядку власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до абз. 1, 4 п. 8 Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку.

З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за відповідачем. Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Не надходила така заява й від позивача, який мав на те повноваження за виданою довіреністю.

Абзацем 1 п. 42 Порядку передбачено: у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації".

Тобто до вчинення вказаних дій відповідач не мав права відчужувати спірний автомобіль, а позивач, в свою чергу, не мав права його придбати.

Посилання апеляційної скарги у формі особистого тлумачення вказаного Порядку як норми не цивільного, а саме адміністративного законодавства не впливають на висновки місцевого суду та правильність ухваленого рішення, та жодним чином не звільняють апелянта від обов'язку щодо дотримання приписів такого Порядку.

Сукупність наявних у справі доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником та Позиивачем не укладався, а з огляду на викладене посилання апеляційної скарги на доручення та розписку, як на підставу набуття права власності на автомобіль, є безпідставними.

Згідно ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами , ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони , яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Тобто, за своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. При цьому, він не має права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе.

Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто ; він може передавати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації здійснюється відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року № 1200.

Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб.

Таким чином, оскільки довіреність, на відміну від договору, не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що видачу довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до особи, на ім'я якої таку довіреність видано.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача про доведеність факту укладення договору купівлі-продажу та наявність підстав для переходу від Відповідача до Позивача права власності на спірний автомобіль.

Оскільки передбачених законом доказів переходу права власності на автомобіль від відповідача до позивача, останнім у відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надано, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду правильним, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

При цьому слід зазначити, що частина викладених в апеляційній скарзі доводів були предметом дослідження в суді першої інстанції, правильності висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: