Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/8373/16 головуючий у 1 інстанції Колодіна Л.В.
провадження № 22-ц /778/2112/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Панкеєва О.В.,

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області про захист прав споживачів, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2звернулась до суду з позовом, який у ході розгляду справи уточнила, до КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області про захист прав споживачів, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири.

В обґрунтування позову зазначивши, що їй на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. 10 липня 2015 року внаслідок прориву в штробі стояка холодного водопостачання, який знаходиться у під'їзді житлового будинку, сталося затоплення квартири позивачки. В цей же день позивач звернулася до представників КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області, яке обслуговує вказаний багатоквартирний будинок, із заявою про затоплення квартири та вимогою проведення обстеження та відшкодування майнової шкоди. 15 липня 2015 року комісія КП «Житломасив» провела обстеження квартири та склала акт від 15.07.2015 року, яким встановила, що затоплення квартири сталося внаслідок прориву в штробі стояка холодного водопостачання, висновок - «непередбачена аварійна ситуація». В результаті затоплення квартири, підлога з ламінату в коридорі деформувалася, здулася пузирями. Вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди відповідачем ігноруються. Відповідач несе відповідальність за неналежне надання послуг, а тому повинен відшкодувати завдані збитки. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок затоплення квартири, їй була спричинена і моральна шкода, яка полягає в емоційних переживаннях з приводу того, що квартира перетворилась в непривабливе житло. Позивач та її сім'я не відчуває затишку, вона втратила радість від повернення додому. Порушилися відносини з друзями і родичами, адже вона не може запросити їх до себе в гості. Все це заподіює дуже сильні душевні страждання.

У зв'язку з зазначеним, позивач просила суд просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 4 910 грн., моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. та витрати за оплату послуг адвоката в розмірі 1 400 грн..

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 4 910 грн..

Стягнуто з Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_2 суму витрат за надання правової допомоги в розмірі 1 400 грн..

Стягнуто з Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 /а.с.7-9/. Зазначений будинок знаходиться на балансі Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради.

01.01.2015 року між позивачкою та КП «Житломасив» був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій /а.с. 12/ , в якому було помилково зазначена дівоче прізвище позивачки ОСОБА_2, замість дійсного ОСОБА_2,.

Відповідно до умов зазначеного договору, предметом якого є забезпечення КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області, споживачеві послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідач зобов'язаний забезпечити утримання внутрішньо будинкових мереж у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасно заходи до ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень у наданні послуг в строки передбачені чинним законодавством, здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, приміщень, своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених недоліків, пов'язаних з отриманням послуг, що виникли з його вини. (а.с.12)

10 липня 2015 року була затоплена квартира ОСОБА_2

15.07.2015 року ОСОБА_2 звернулася до КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області, яке обслуговує вказаний багатоквартирний будинок, із заявою про затоплення квартири та вимогою проведення обстеження та відшкодування майнової шкоди /а.с.10/.

Робітниками Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області 15.07.2015 року було складено акт про обстеження квартири ОСОБА_2, в якому зазначено, що аварія виникла внаслідок прориву в штробі стояка холодного водопостачання прориву стояка ХВС по квартирі № 8,9, внаслідок чого була затоплена квартира № 2, а саме : підлога з ламінату в коридорі та санвузлі (кахель) , після залиття у коридорі підлога деформувалася, здулася пузирями. За висновками комісії виникла непередбачувана аварійна ситуація. /а.с.11/.

Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку від 05.12.2015 року вартості ремонту квартири (після затоплення), яка належить ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1, вартість відновлюваного ремонту складає 4 910,00 грн. /а.с.47-49/.

В кошторисі зазначено, що квартира належить ОСОБА_2, проте допущена описка у № будинку , замість «буд.106» помилково зазначено « буд.10в», проте що це є описка підтверджує той факт, що у кошторисі зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить саме ОСОБА_2, /а.с.47-49/.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив із того, що із за вини відповідача була завдана шкоду позивачу, вартість відновлюваного ремонту, відповідно до зведеного кошторисного розрахунку, складає 4 910,00 грн. (а.с.47-49)

Доводи апеляційної скарги проте, що договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій /а.с. 12/. був підписаний 01.01.2015 року між ОСОБА_2 та КП «Житломасив» , не приймаються колегією судів, оскільки помилка в договорі щодо прізвища замість ОСОБА_2 зазначено дівоче прізвище позивачки ОСОБА_2 не є підставою для відмови у позові, оскільки саме ОСОБА_2, є власницею квартири АДРЕСА_1 і акт складений щодо затоплення спірної квартири, яка належить ОСОБА_2 /а.с.7-9/.

Посилання в апеляційній скарзі проте, що суд не встановив вини відповідача, оскільки не з'ясував в чому полягає бездіяльність КП «Житломасив», а свідок ОСОБА_4, яка була старшою будинку, підтвердила проте, що не виключено виникнення непередбачуваної аварійної ситуації, не приймається колегією судів виходячи із наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За роз'ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17 травня 2005 року, балансоутримувачем будинку є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законом звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законом.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 1135 від 31.10.2011) (далі - Правила) також передбачений обов'язок виконавця: проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт.

Пунктом 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, встановлені точки розподілу відповідальності, в яких у багатоквартирному будинку здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, а саме: з постачання холодної та гарячої води - після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача; з водовідведення - зливний отвір санітарно-технічних приладів.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій (далі-Правил), затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №927/11207 від 25 серпня 2005року, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток №4).

За положеннями п. 10. 4. Договору про надання послуг з управління та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, заподіяних його майну та/або приміщенню внаслідок надання послуг неналежної якості.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З огляду на вимоги закону, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідач, виходячи із презумпції йоги вини, не спростовує з посиланням на переконливі докази, які б підтверджували відсутність його вини, та внаслідок чого відсутності його юридичної відповідальності за заподіювану шкоду.

Посилання в апеляційній скарзі проте, що початковий кошторис, який був наданий разом з позовною заявою (а.с.13) не містить ні назви будівельної організації, що склала його, ні прізвищ та посад осіб, що склали кошторис, з нього не можливо встановити вартість яких саме матеріалів застосовувались при його складені не мають значення, оскільки суд не прийняв до уваги цей кошторис через зазначені порушення , а прийняв до уваги кошторис від 05.12.2015 року (а.с. 47-51), який містить і назву будівельної організації - Приватне підприємство «Липський О.М.» , прізвище та посади які склали кошторис - керівник проектної організації Липський О.М., керівник відділу Коростильова Л.І. (а.с.49), в кошторисі визначені перелік робіт та будівельних матеріалів , та їх вартість (а.с.48).

Щодо посилання на те, що в кошторисі від 05.12.2015 року зазначена інша квартира у будинку «10в», то допущена описка у номеру будинку , замість «буд.106» помилково зазначено « буд.10в», а що це є описка підтверджує той факт, що у кошторисі зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить саме ОСОБА_2, /а.с.47-49/ не може бути підставою для відмови у позові із - за технічної описки.

Наданий позивачем кошторис від 05.12.2015 року (а.с. 47-51) щодо розміру відновлювального ремонту, який відповідно до вимог ст. 57, 64 ЦПК України є письмовим доказом, спростований відповідачем, а заяв про проведення експертизи сторони не заявляли ,і тому суд відповідно до положень ст. 11, 57, 60, 64, 212 ЦПК України , оцінивши надані суду докази по принципу диспозитивності , визначив розмір завданої шкоди у вигляді відновлюваного ремонту 4 910,00 грн. (а.с.47-49), який не спростований відповідачем .

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність моральної шкоди не приймається колегією судів виходячи із наступного.

За змістом ст.15, п.9 ч.2 ст.16, ст.ст. 23,1167 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі шляхом відшкодування моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п.1,2 ч.2 ст. 23 ЦК України. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, тобто моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у пошкодженні майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Факт порушення прав ОСОБА_2 , внаслідок неправомірних дій зі сторони КП «Житломасив», підтверджено висновком рішення суду, не спростований відповідачем з посиланням на переконливі докази.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що по вині КП «Житломасив» було пошкоджено майно, що належить позивачу, що безперечно призвело до порушення її життєвого устрою, а отже до незручностей, хвилювань, душевних страждань, необхідності прикладення часу та зусилля для відновлення своїх прав власника внаслідок того, що позивачка була позбавлена можливості вести звичайне життя, а отже є підстави для захисту її порушених прав у вигляді завдання моральної шкоди.

Отже, з урахуванням конкретних обставин даної справи, тривалості порушення прав ОСОБА_2, вимушених змін у життєвих стосунках позивача, прикладення часу та зусилля, необхідних для відновлення пошкодженого майна власника, незручностей, хвилювань, душевних страждань, колегія судів погоджується із висновком суду, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві та достатньою сатисфакцією зазнаних ним моральних страждань має бути 2000 гривень, які підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Посилання відповідача проте, що судом неправильно визначено розмір судових витрат є частково обґрунтованим.

За положеннями ч.3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог . Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За змістом роз'яснень п. 11, 12, 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VIпідлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими статтею 88 ЦПК.

При подачі позову суд прийняв позовні вимоги позивача без оплати судового збору, виходячи із того, що він звільнений від сплати судового збору.

Отже, за вимогами матеріального характеру, які задоволені у повному обсязі має бути стягнуто з відповідача на користь бюджету 487 гривень 20 копійок. А також за вимогами немайнового характеру (моральної шкоди ) 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1218,0 грн., а пропорційно задоволеним вимогам 2000 / 8000 * 1218,0 грн. * 100 % = 304 гривні 50 копійок, а всього 487 гривень 20 копійок + 304 гривні 50 копійок = 791 гривня 70 копійок.

Вирішуючи питання стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1400 грн. суд першої інстанції зазначив , що підтверджується квитанцією від 22.09.2015 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається до участі у справі ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

За роз'ясненнями п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт та розрахунок фактичних витрат робочого часу адвоката на вчинення тих чи інших дій та із зазначенням конкретно наданих послуг на зазначену суму при розгляді справи.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За квитанцією № 22/09/15 від 22.09.2015 року від ОСОБА_2 адвокат Цокало О.І. прийняв за наступні послуги - аналіз первісних документів, аналіз законодавства, консультації з приводу спірних правовідносин, підготовка позовної заяви до суду, представництво у суді. (а.с.14)

При цьому розрахунок витрат щодо аналізу первісних документів, аналізу законодавства, консультацій з приводу спірних правовідносин, підготовки позовної заяви до суду відсутній, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат в частині витрат на аналіз первісних документів, аналіз законодавства, консультацій з приводу спірних правовідносин, підготовки позовної заяви.

Щодо витрат на представництво у суді, то колегія судів виходить із наступного.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Згідно зі ст. 1 цього закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Проте, як вбачається із журналів судових засідань адвокат Цокало О.І. приймав участь у судових засіданнях 25.02.2016 року з 11.24 до 12.19 = 55 хвилини (а.с.73), та 03.03.2016 року 12.17 до 13.53 = 1 година 36 хвилин (а.с.77), отже всього 2 години 31 хвилин.

Мінімальна заробітна плата на 01.01.2016 року становить 1378 грн., отже, розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 551 грн. 20 коп. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.

Адвокат Цокало О.І. приймав учать у судових засіданнях, 2 години 31 хвилина. Розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 551 грн. 20 коп. * 2 години + 551 грн. 20 коп. : 60 хвилин * на 31 хвилини = 1102 гривні 40 копійок + 284 гривень 79 копійок = 1387 гривень 19 копійок, що судом першої інстанції не взято до уваги і стягнуто 1400 гривень.

Таким чином підлягали стягненню витрати на правову допомогу у граничному розмірі за участь у судових засіданнях адвоката 1387 гривень 19 копійок, замість 1400 гривень.

Доводи апеляційної скарги не містять іншого обґрунтування у чому полягає порушення прав позивача та вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині судових витрат.

За роз'ясненнями п. 28. Постанови ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд відповідно до ст.. 88 ЦПК України, залежно від конкретних обставин справи може зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи при подачі апеляційної скарги КП «Житломасив» оплатило судовий збір 535 гривень 92 копійки, виходячи із суми судового збору, стягнутого судом першої інстанції щодо вимог матеріального характеру, без врахування роз'яснень п. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", який роз'яснює , що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Розмір судового збору встановлений для позовних заяв зі спорів немайнового характеру становить відповідно до п. 1.5,1.6 Закону України «Про судовий збір» 110 % від ставки, що підлягала сплаті у суді першої інстанції. А у суді першої інстанції підлягала сплаті 304 гривні 50 копійок * 110 % = 334, 95 гривень.

Оскільки при прийнятті апеляційної скарги відкрите провадження без сплати судового збору, отже з порушенням ст. 295 ЦПК України, відповідно до положень ст. 88, 315 ЦПК України, колегія судів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_8, суму не сплаченого збору при подачі апеляційної скарги , яка становить 304 гривні 50 копійок * 110 % = 334, 95 гривень.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року у цій справі в частині судових витрат змінити.

Стягнути з Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області (юридична адреса м. Мелітополь, вул. Бєляєва, 18, ЕДРПОУ 32723194) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (і.н. НОМЕР_1) суму витрат за надання правової допомоги в розмірі «1387» ( одна тисяча триста вісімдесят сім) гривень 19 копійок.

Стягнути з Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області (юридична адреса м. Мелітополь, вул. Бєляєва, 18, ЕДРПОУ 32723194) на користь держави судовий збір в розмірі 791 ( сімсот дев'яносто одна) гривня 70 копійок» на доходний рахунок: 0013, Код ЄДРПОУ суду: 36969096 Мелітопольське УДК ГУДКУ у Запорізькій області, одержувач коштів: Державний бюджет м. Мелітополь 22030001, Код отримувача (код ЄДРПОУ): 37968956, МФО: 813015, призначення платежу: судовий збір, п. 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області (юридична адреса м. Мелітополь, вул. Бєляєва, 18, ЕДРПОУ 32723194) на користь на користь Державного бюджету в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, 22030001, код одержувача (код за ЄДРПОУ) 38025409, банк одержувача ГУДКУ в Запорізької області, код банку одержувача (МФО) 813015, рахунок одержувача 0007, код суду 02891457, недоплачену суму судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року у розмірі 334 (триста тридцять чотири) гривні 95 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: