Номер провадження 2/754/156/16
Справа №754/6787/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 01 квітня 2016 року)

31 березня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Грегуль О.В.

при секретарі - Сивенко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа: п'ятнадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернувшись до суду з вищевказаним позовом, вимоги якого уточнювались у процесі розгляду справи, просить визнати недійсним, посвідчений 19.10.2011 року приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф.І. заповіт, за умовами якого, ОСОБА_6 за життя заповів свою частину квартири АДРЕСА_1, відповідачу: ОСОБА_3. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що момент складання заповіту ОСОБА_6 за станом свого здоров'я не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

У судовому засіданні позивачка зі своїм представником, позов підтримали і просили про його задоволення.

Відповідачі позов не визнали і просили про відмову в задоволенні позову.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, надіславши до суду листа з проханням про розгляд справи за відсутності її представника.

Сторони та представник позивачки не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності представника третьої особи по справі.

З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті за відсутності представника третьої особи по справі.

Вислухавши пояснення сторін та представника позивачки, показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, спеціаліста ОСОБА_7, оглянувши медичну карту № 5489 стаціонарного хворого ОСОБА_6 і медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_6, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про право власності на житло від 02.11.1998 року, ОСОБА_6, був співвласником АДРЕСА_1.

Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії свідоцтва про одруження від 24.07.2001 року, дошлюбне прізвище позивачки, було ОСОБА_6.

Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії свідоцтва про народження позивачки від 06.10.1970 року, ОСОБА_6, є батьком позивачки, а матір'ю останньої є відповідачка: ОСОБА_4.

Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії свідоцтва про смерть від 25.11.2014 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії нотаріально посвідченого заповіту від 19.10.2011 року, ОСОБА_6 за життя заповів всю належну йому частину АДРЕСА_1, відповідачу: ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 255 ЦПК України, 1. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. 2. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. 3. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2015 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 998 від 03.12.2015 року, ОСОБА_6 у момент укладення заповіту 19.10.2011 року за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Допитаний у судовому засіданні з боку позивачки, свідок: ОСОБА_8, яка є рідною дочкою позивачки, у своїх показаннях не навела суду конкретних правових доказів, які б у свою чергу, давали суду правові підстави для висновку, що ОСОБА_6 у момент укладення ним заповіту, тобто, 19.10.2011 року за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Допитаний у судовому засіданні з боку позивачки, свідок: ОСОБА_9, яка відповідно до медичної документації ОСОБА_6, лікувала останнього за його життя, у своїх показаннях зазначила, що вона ОСОБА_6 точно не пам'ятає.

Допитаний у судовому засіданні з боку позивачки, спеціаліст: ОСОБА_7, у своїх показаннях не стверджував однозначно і беззаперечно, що ОСОБА_6 у момент укладення ним заповіту, тобто, 19.10.2011 року за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивачки, недоведеними, а тому, правові підстави для задоволення позову, відсутні.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Оскільки позов не задовольняється, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати по справі, покладаються на позивачку.

Керуючись ст. ст. 4-11, 209, 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2.

Понесені ОСОБА_2 судові витрати по справі, покласти на ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: