Справа № 175/530/16-ц
Провадження № 2/175/228/16
Рішення

Іменем України

23 лютого 2016 року смт. Ювілейне

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення грошових коштів за договором позики, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором позики укладеного від 15 березня 2014 року в розмірі 30 000 грн.

Позовна заява вмотивована тим, що 15 березня 2014 року у cмт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області між нею та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики, за умовами якого вона надала у борг відповідачу 30 000 тисяч гривень на побудову гаража, факт отримання грошових коштів підтверджується договором позики, укладений між сторонами та розпискою від відповідача, повернути грошові кошти відповідач зобовязалась частинами протягом 2 років з моменту передачі позики, але не пізніше 15 березня 2016 року. У вересні 2015 року на адресу ОСОБА_2, позивач направила письмову вимогу про повернення грошових коштів, відповідно до п.2.4 договору позики, проте до теперішнього часу відповідач свої зобовязання за договором не виконала навіть частково, тому позивач змушена звернутись до суду з даною позовною заявою.

17 лютого 2016 року позивач надала суду уточнену позовну заяву, яка обґрунтована тим, що позивачу стало відомо про відсутність на теперішній час за відповідачем зареєстрованого майна, що може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та не виконання його відповідачем у добровільному порядку, тому позивач просила визнати суд за нею право власності на гараж, який фактично був збудований за грошові кошти надані у борг відповідачу.

23 лютого 2016 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії, у якій позивач просила відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення грошових коштів за договором позики та визнати за нею право особистої приватної власності на гараж №52, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, будинок № 16.

В обґрунтуванні зустрічної позовної заяви зазначено, що 15 березня 2014 року між ОСОБА_2, та ОСОБА_1, було укладено письмовий договір позики, згідно умов якого позивач за зустрічною позовною заявою отримала у борг 30 000 тисяч гривень з метою побудувати гараж та терміном повернення не пізніше 15 березня 2016 року, оскільки строк дії договору на теперішній час не закінчився, позивач вважає позовні вимоги за первісним позовом безпідставними та також заперечує щодо уточненої позовної заяви в якій ОСОБА_1, оспорює право власності на вищевказаний гараж.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1, в судове засідання не зявилась, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2, в судове засідання не зявилася, відповідно до наданої на адресу суду заяви, просила розглядати цивільну справу без її присутності, просила відмовити в первісному позові та задовольнити зустрічну позовну заяву, посилаючись на обставини, зазначені в зустрічній позовній заяві.

Представник третьої особи за зустрічним позовом в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Розгляд справи проводиться в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики, за умовами якого позивач надала у борг відповідачу 30 000 тисяч гривень на побудову гаража, факт отримання позики підтверджується договором позики, укладений між сторонами та розпискою від відповідача, повернути грошові кошти відповідач зобовязалась частинами протягом 2 років з моменту передачі позики, але не пізніше 15 березня 2016 року.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як зазначає позивач за первісною позовною заявою, ОСОБА_2 не виконала умови договору про надання грошових коштів від 15 березня 2014 року, укладеного між сторонами по справі, а саме: не сплатила грошові кошти у розмірі 30 000 грн., однак не надає суду жодних доказів на підтвердження порушення зобовязань ОСОБА_2, також граничний термін повернення грошових коштів відповідно до п. 4.1. договору до 15 березня 2016 року. (а.с.6).

На підставі ч.ч. 1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою.

Стаття 16 Цивільного кодексу України гарантує захист цивільних прав та інтересів судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було побудовано гараж №52, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, будинок № 16, загальною площею 45,3 кв.м., що складається з підвалу, площею 22,3 кв.м., та гаража (1 поверх), площею 23,0 кв.м., відповідно до копії технічного паспорту.

Відповідно до ст. ст. 328, 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Як зазначає ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві, гараж, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, будинок № 16, нею під час будівництва були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні норми, претензій щодо проведення будівництва не надходило, воно не суперечить суспільним інтересам та не порушує права інших осіб. Будівництво вищезазначеного гаража є самочинним, оскільки воно було здійснене без порушення будівельних норм та правил, проте без відповідного дозволу та належно затвердженого проекту, воно є завершеним, не суперечить суспільним інтересам та не порушує права інших осіб. Будь-які претензії, звернення, нарікання чи скарги з приводу самовільно збудованого мною майна з боку третіх осіб не надходили.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає що обставини, зазначені у зустрічній позовній заяві, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, позовні вимоги вмотивовані та є такими, які підлягають задоволенню.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на вищевикладені обставини справи та наведені положення законодавства, керуючись ст. 204-207, 324, 334, 624, 638-639, ч. 1 ст. 203, 215, ч. 1 ст. 216, Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-66, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України суд,-

вирішив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на гараж №52, розташований за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, буд.16, загальною площею 45,3 кв.м., що складається з підвалу, площею 22,3 кв.м., та гаража (І поверх), площею 23,0 кв.м.

Зобовязати Реєстраційну службу Дніпропетровського районного управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на гараж №52, розташований за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, буд.16, загальною площею 45,3 кв.м., що складається з підвалу, площею 22,3 кв.м., та гаража (І поверх), площею 23,0 кв.м.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 21 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.М. Шабанов