У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЄвтушенко О.І.,
суддів: Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
Іваненко Ю.Г., Ткачука О.С.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Об'єднання співвласників будинку № 47 «Оселя» до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Об'єднання співвласників будинку № 47 «Оселя» на рішення апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року та касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Об'єднання співвласників будинку № 47 «Оселя» (далі - ОСБ № 47 «Оселя») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що ОСОБА_6 є власником квартири № 37 і техпідпілля у будинку по АДРЕСА_1.

Вказаний будинок перебуває на балансі позивача і нарахування за утримання будинку й прибудинкової території та надані житлово-комунальні послуги здійснюються на підставі тарифів, що встановлені відповідними рішеннями об'єднання співвласників будинку.

Вважало, що відповідач порушує вимоги Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», ЖК Української РСР, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правила користування приміщеннями житлових будинків, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, оскільки не проводить у повному обсязі оплату за утримання будинку і прибудинкової території та надані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01 квітня 2009 року до 01 квітня 2015 року у розмірі у розмірі 51 990 грн 57 коп. з урахуванням інфляційних збитків і 3 % річних.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСБ № 47 «Оселя» заборгованість у розмірі 51 990 грн 57 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2015 року змінено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСБ № 47 «Оселя» грошові кошти у розмірі 35 027 грн 63 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСБ № 47 «Оселя», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційних скарг, вважає, що касаційні скарги мають бути задоволені частково.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_6 не оплачує у встановленому законом порядку житлово-комунальні послуги та послуги за утримання будинку і прибудинкової території, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, що відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 15 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», ч. 2 ст. 625 ЦК України має бути стягнута з відповідача. Оскільки позивач надав суду довідку про заборгованість відповідача за період з 01 квітня 2012 року по 01 квітня 2015 року, суд був позбавлений можливості визначити розмір заборгованості за період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2012 року, що заявлений позивачем.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважав, що вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України до даних правовідносин не застосовуються, оскільки стягнення з відповідача заборгованості за надані комунальні послуги не може вважатися простроченням виконання грошових зобов'язань перед кредитором за користування грошима.

З такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 3).

Із витягу з державного реєстру вбачається, що відповідачу на праві власності також належить техпідпілля, загальною площею 57,6 кв. м. у будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 2).

Відповідно до витягу із протоколу загальних зборів членів ОСБ № 47 «Оселя» від 17 січня 2009 року № 1 будинок по АДРЕСА_1 прийнято на комунальне обслуговування та фінансування ОСБ № 47 «Оселя» з 01 лютого 2009 року; водопостачання та водовідведення каналізаційних стоків і розрахунки за надані послуги мешканцям будинку залишено за чинними договорами з Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області (далі - КЖЕП Глевахівської селищної ради); водопостачання та водовідведення і розрахунки за надані послуги для загальних потреб будинку здійснює КЖЕП Глевахівської селищної ради для ОСБ № 47 «Оселя» за окремим договором, згідно з показниками лічильників та чинними тарифами (а. с. 5).

Згідно з витягами із протоколів загальних зборів членів ОСБ № 47 «Оселя» від 22 березня 2009 року № 2, від 06 лютого 2011 року № 1, від 18 лютого 2012 року № 2, від 31 березня 2013 року № 1, від 09 лютого 2014 року № 1, від 15 березня 2015 року № 1, зборами співвласників вирішено питання щодо укладення окремої угоди на вивезення твердих відходів відповідно до чинних нормативів, визначення переліку послуг з утримання будинку та прибудинкової території, встановлення розрахункової плати на утримання будинку і прибудинкової території із застосуванням диференціації за поверхами та плати для користувачів кладочками і підвалами, затвердження штату і розміру заробітної плати працівників об'єднання (а. с. 6−14).

ОСБ № 47 «Оселя» уклало:

− із КЖЕП Глевахівської селищної ради договір № 34 на вивіз твердих господарсько-побутових відходів від 01 квітня 2009 року;

− із КЖЕП Глевахівської селищної ради договір № 34 на вивіз твердих господарсько-побутових відходів від 31 січня 2011 року;

− із Приватним підприємством «Ліфтсервіс» (далі - ПП «Ліфтсервіс») підрядний договір № 49 на технічне обслуговування та ремонт ліфтів від 01 жовтня 2008 року;

− із ПП «Ліфтсервіс» підрядний договір № 49 на технічне обслуговування та ремонт ліфтів від 01 січня 2012 року;

− із Закритим акціонерним товариством «А.Е.С. Київобленерго» (далі - ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго») договір про надання електричної енергії від 03 листопада 2009 року № 220037939;

− із ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» додаткову угоду від 11 березня 2014 року № 1 до договору про надання електричної енергії від 03 листопада 2009 року № 220037939;

− із КЖЕП Глевахівської селищної ради договір № 68 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (комунальні послуги) від 03 січня 2012 року;

− із Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» (далі - ВАТ «Укртелеком») договір № 479 про надання послуг електрозв'язку від 15 вересня 2008 року;

− із ВАТ «Укртелеком» договір № 479 про надання телекомунікаційних послуг від 20 липня 2010 року.

Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку; у разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов'язаний також: виконувати обов'язки, передбачені статутом об'єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені статутними документами обов'язки перед об'єднанням.

Із наданої позивачем довідки заборгованість відповідача за утримання будинку і прибудинкової території та за житлово-комунальні послуги відповідача за період з 01 квітня 2012 року по 01 квітня 2015 року склала 2 873 грн 55 коп. (а. с. 15, 16).

Відповідно до довідки про заборгованість за утримання техпідпілля за період з 01 квітня 2009 року по 01 квітня 2015 року склала 32 154 грн 08 коп. (а. с. 17, 18).

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 2 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена у п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15 та від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до застосування.

Суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму матеріального права, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних від простроченої суми.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність стягнення з відповідача інфляційних витрат і 3 % річних, розрахунок заборгованості відповідача, проведений судом першої інстанції, відповідає Рекомендаціям відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді справ, наведеним у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97р.

Разом з тим розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних проведено з порушенням вимог ЦК України, оскільки судом не враховано, що плата за житлово-комунальні послуги є періодичними платежами, які вносяться власником або наймачем житла щомісячно, у встановлений період. Тому невнесення чергового платежа тягне за собою і виникнення права на компенсацію інфляційних втрат і 3 % річних, розрахунок яких буде залежати у кожному випадку від періоду прострочки, часу погашення заборгованості за кожним платежем.

Суд першої інстанції нарахував загальну заборгованість за період з 01 квітня 2012 року, вважаючи, що саме такий розмір існував усі три роки, що спростовується самим судом у мотивувальній частині рішення.

Крім того, суд не звернув увагу на вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернув, не встановив повно, всебічно та обґрунтовано обставини справи, не виправив помилки суду першої інстанції, тому рішення апеляційного суду має бути скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 334, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Об'єднання співвласників будинку № 47 «Оселя» задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І. Євтушенко
Судді: І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік
О.С. Ткачук