Справа №592/8607/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О. І.
Номер провадження 22-ц/788/265/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: публічне акціонерне товариство "Сумигаз", товариство з обмеженою відповідальністю "Сумигаззбут", про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

31 серпня 2015 року позивач ОСОБА_5 в особі свого представника ОСОБА_6 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, де зареєстрований та постійно проживає в будинку зі своєю сім'єю.

Відповідач є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Суми, АДРЕСА_2, постійно в цьому будинку проживає, отримує послугу з газопостачання до будинку від ПАТ «Сумигаз», з яким уклав договір на газопостачання.

По земельній ділянці позивача проходить газова труба (50 мм) на висоті близько 0,6 метра від землі на металевих опорах, по якій постачається газ до відповідача. Зона дій обмеження газу низького тиску зазначена в проектній документації, а саме - в техніко-економічних показниках «Експлуатація будівель та споруд», технічному паспорті на будинок.

Він неодноразово звертався до відповідача з приводу переміщення газової труби з належної йому земельної ділянки, але відповідач відмовився переміщувати (прибирати) свою газову трубу, вважаючи, що вона прокладена по його земельній ділянці законно.

Тим, що по його земельній ділянці проходить газорозподільна труба (газопровід), яка є власністю відповідача, останній створює йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Посилався на положення ст. 1 Першого протоколу (1952 року) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, якою передбачене право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнане право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Вимоги також обгрунтовував положеннями ч. 4 ст. 41 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним, та ч. 1 ст. 317, ст. 319, ч. 5 ст. 373, ст. ст. 391 ЦК України, які передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Посилався також на ст. 181 ЦК України, згідно ч. 1 якої, зокрема, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Посилаючись на те, що відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року № 2246 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року № 476, зазначав, що дворовий газопровід до приватного будинку відповідача - ділянка газопроводу від місця приєднання до розподільного газопроводу до запірного пристрою на вводі в будинок проходить через земельну ділянку позивача, що порушує права позивача. Відповідач також порушує абзац 4 п. 29 Правил, в яких зазначено, що споживач зобов'язаний виконувати вимоги Правил безпеки систем газопостачання та цих Правил.

Оскільки газопровід, який постачає газ до відповідача, проходить по земельній ділянці позивача, відповідач не має можливості повноцінно обслуговувати газопровід, що є порушенням Правил безпеки систем газопостачання і Правил надання населенню послуг з газопостачання.

Просив зобов'язати відповідача звільнити з земельної ділянки, яка належить позивачу, за адресою: АДРЕСА_1, газопровід, по якому постачається газ до житлового будинку відповідача та стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 2- 3).

За заявою представника позивача ухвалою суду від 28 жовтня 2015 року залучені до участі в справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог, ПАТ «Сумигаз» і ТОВ «Сумигаззбут» (а.с. 32- 34).

07 грудня 2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги, пославшись на ті ж самі обставини та норми права, додатково зазначивши, що на час розгляду справи відповідач користується послугами ПАТ «Сумигаз» по газопостачанню, договір на газопостачання, укладений між відповідачем і газопостачальною організацією 9 вересня 2014 року, не припинений і є дійсним. Матеріалами на газопостачання до домоволодіння відповідача, складеними в 1980 році, підтверджується, що газопостачання до будинку відповідача здійснюється через земельну ділянку позивача.

Просив зобов'язати відповідача звільнити з земельної ділянки, яка належить позивачу, газопровід, по якому постачається газ до житлового будинку відповідача; зобов'язати відповідача демонтувати та переустановити газову трубу (газопровід), який проходить по його земельній ділянці; зобов'язати відповідача здійснити окреме підключення газової труби (газопровід) від магістральної труби до належного йому на праві власності домоволодіння АДРЕСА_2, стягнути з відповідача судові витрати (а.с.81-84).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 грудня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_5 права користування його власністю, а саме - земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання власника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_3 звільнити, демонтувати, переустановити газову трубу (газопровід), який проходить по земельній ділянці ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, та здійснити окреме підключення газової труби (газопроводу) від магістральної труби до належного ОСОБА_3 на праві власності домоволодіння АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, зокрема, що газопостачання до будинку відповідача було проведено в 1980 році у відповідності до чинних на той час норм та правил, прийняте газопостачальною організацією. З моменту прийняття рішення виконкому Сумської міської ради №723 від 16 грудня 1993 року про виділення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7, який отримав державний акт в 1999 році, спірний газопровід не викликав нарікань у позивача. В момент отримання позивачем земельної ділянки та її приватизації він був обізнаний про існування газопроводу відповідача та де саме він проходить, зауважень чи претензій з 1993 року до 2015 року, тобто протягом 22 років, позивач не висував до відповідача, а тому позивач пропустив строк позовної давності, який законодавчо встановлений у 3 роки.

Крім того, вважає, що позивачем не доведено належними доказами обґрунтованість позовних вимог та не наведено жодного доказу того, що його права порушені відповідачем. Згідно плану поверхневого газопроводу, магістральна труба, через яку відбувається газопостачання до домоволодінь сторін, проходить саме через земельну ділянку позивача, підключення газової труби відповідача до магістральної труби (точка розподілу) знаходиться на земельній ділянці позивача, інших точок для підключення, згідно плану газопостачання, не існує.

Суд зобов'язав відповідача демонтувати спірний газопровід, що проходить через земельну ділянку позивача, та здійснити окреме підключення до магістральної труби газопроводу, але не з'ясував питання, чи можливо буде зробити відповідачу підключення до магістральної газової труби (точки розподілу) та проведення газової труби до його домоволодіння, не використовуючи земельну ділянку позивача. Інженером третьої особи в справі відповідачу було повідомлено, що підключення газу до його домоволодіння можливе лише з магістралі, що виходить з земельної ділянки позивача, а проведення газопостачання до домоволодіння відповідача можливо лише, якщо зачіпати земельну ділянку позивача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, представника третьої особи, які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, в ній викладених, представників позивача, які проти скарги заперечують, вважають рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст. ст. 91, 103, 152 ЗК України, ст. ст. 316, 317, 319, 373, 391 ЦК України, виходив з того, що газопостачання до будинку відповідача здійснюється по належному йому газопроводу, який проходить по земельній ділянці, належній позивачу, що створює незручності останньому в користуванні його земельною ділянкою, а саме - не дає можливості добудувати допоміжні споруди, і тому, що газопровід проходить через всю ділянку позивача, останньому при обслуговуванні земельної ділянки важко переносити важкі речі через газопровід, зважаючи на його похилий вік.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконкому Сумської міської ради від 16 грудня 1993 року №723 позивачеві передана у приватну власність земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0921 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, з них під будівлями - 0,0426 га, під сільськогосподарськими угіддями - 0, 0495 га. Позивач отримав державний акт на право приватної власності на землю 26 жовтня 1999 року. Його земельна ділянка межує з земельною ділянкою відповідача за адресою АДРЕСА_2, якою на час проведення газопроводу в 1980 році користувався колишній власник цього домоволодіння ОСОБА_8 (а.с.14).

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради 11 липня 2005 року на підставі рішення виконкому від 21 червня 2005 року № 327, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4 - 13).

Відповідач є власником сусіднього житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, там зареєстрований і проживає (а.с.19, 210 - 212).

На підставі укладеного між відповідачем та ПАТ "Сумигаз" договору № від 09 вересня 2014 року про надання послуг з газопостачання, в належний відповідачу будинок АДРЕСА_2 постачається природний газ (а.с.53-54).

Відповідно до виконаної технічної документації на зовнішній газопровід, по якому здійснюється газопостачання до житлового будинку АДРЕСА_2, його було проведено та прийнято в експлуатацію в 1980 році за замовленням колишнього власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_8 (а.с.55-60).

Як вбачається з складеного в 1980 році Республіканським інститутом «Укржилремпроект» проекту на газопостачання будинку АДРЕСА_2, який зараз належить відповідачеві, колишній власник будинку ОСОБА_8 19 травня 1980 року звернувся до вказаної проектної організації з заявою про виготовлення проекту газифікації будинку (а.с. 56), був складений план зовнішнього газопроводу на газопостачання, з матеріалів якого та фотокарток вбачається, що підключення газопроводу до магістрального газопроводу та його проведення здійснені через ділянку позивача, яка належала міській раді і якою на момент його проведення користувався колишній власник нинішнього домоволодіння позивача, який надав згоду на таке проведення, не оспорював його до відчуження домоволодіння на користь позивача.

З технічної документації на проведення газопроводу вбачається, що на час проведення газопроводу будинок по АДРЕСА_1 попереднього власника знаходився в іншому місці, газопровід частково був облаштований вздовж огорожі його ділянки, оминав під кутом старий будинок та проходив під кутом через його ділянку до ділянки відповідача. Над ділянкою газопроводу на протязі його довжини, яка проходить вздовж огорожі, було заплановано облаштування огорожі, яка повинна бути ізольованою від газопроводу і заземлена (а.с. 40-47, 55- 58, 93 - 152).

З виконавчої технічної документації на наземний газопровід, складеної СМУ №14 тресту «Укргазкоммунбуд», акту прийняття газопроводу в експлуатацію вбачається, що він розпочався будівництвом 23 червня 1980 року і введений в експлуатацію 16 жовтня 1980 року (а.с. 59-65).

В 1986 році від цього газопроводу колишній власник будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_8 здійснила на підставі складеного проекту газифікацію літньої кухні в її домоволодінні. 6 липня 2006 року були проведені додаткові зварювальні роботи за адресою АДРЕСА_2 щодо встановлення додаткових газових приладів, які введені в експлуатацію 12 грудня 2007 року (а.с. 66 - 71).

17 грудня 2013 року ОСОБА_3 купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 в м. Суми, розташований на приватизованій земельній ділянці, у ОСОБА_9, якій домоволодіння належало на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 3 серпня 2010 року (а.с. 210).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як передбачено ч. 5 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59, ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги та зобов'язуючи відповідача, зокрема, демонтувати газопровід з ділянки позивача, переустановити газову трубу (газопровід) та здійснити окреме підключення газової труби (газопроводу) від магістральної труби до належного відповідачеві будинку, суд не врахував, що позивач, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, зобов'язаний був довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставою для цивільно-правової відповідальності є правопорушення, що складається з складових елементів: порушення права іншої особи, протиправне діяння особи, яким порушене право іншої особи, причинний зв'язок між ними, а також вина особи, яка порушила право іншої особи.

З огляду на зазначене та обставини справи, відсутні правові підстави для захисту права позивача у обраний ним спосіб.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача щодо наявності правових підстав для зобов'язання відповідача до відключення газопроводу від місця його підключення до магістрального газопроводу, демонтажу газопроводу та його підключення у іншому місці до магістрального газопроводу.

Висновок суду про те, що газопровід відповідача, який проходить по земельній ділянці позивача, порушує права останнього на користування земельною ділянкою, а тому повинен бути демонтований саме відповідачем, за відсутності доказів причинного зв'язку між діями відповідача та порушенням права позивача, є помилковим.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а апеляційний суд за правилами ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши, що газопровід, через який здійснюється газопостачання до будинку відповідача, проходить через ділянку позивача, зробив висновок про те, що вказана обставина не дає можливості позивачеві добудувати допоміжні споруди, і, оскільки газопровід проходить через всю ділянку позивача, останньому при обслуговуванні земельної ділянки важко переносити важкі речі через газопровід, зважаючи на його похилий вік.

Позовна заява з вимогами, які обгрунтовуються саме вказаними обставинами, оформлена відповідно до вимог ст. ст. 118, 119 ЦПК України, до суду не подавалась, і докази з цього приводу позивач не надавав, а тому рішення суду не відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленому ст. 11 ЦПК України, оскільки не доведене в цій частині порушення права позивача та необхідність його захисту в обраний ним спосіб.

Звертаючись з заявою до ПАТ «Сумигаз» з приводу огляду газопроводу та припинення газопостачання споживачу, представник позивача посилався на те, що проходження газової труби через ділянку позивача порушує його речові права, що дворовий газопровід, який проходить через земельну ділянку позивача, не зовсім обслуговується відповідачем, в спокійну безвітряну погоду позивач часто відчуває неприємний запах газу, який виходить з газової труби, що є власністю відповідача, який вчиняє бездіяльність, так як не слідкує та не обслуговує свій газопровід, не бажає переносити трубу, порушує правила безпеки систем газопостачання, що може створити загрозу виникнення аварійної ситуації (а.с. 28 - 31).

Суд не вказав, яким саме способом саме відповідач має здійснити технічно демонтаж газопроводу, враховуючи, що його облаштування здійснив не він, а попередній власник його домоволодіння, та відповідно до складеного проекту і проведених газопостачальною організацією робіт, і прийнятий в експлуатацію за згоди попереднього власника домоволодіння позивача.

Оскільки демонтаж газопроводу має здійснюватись за відповідною проектною документацією та затверджуватись відповідними організаціями, замовлення на яке має робити власник за наявності для цього правових підстав, або особа, яка вважає свої права проведенням газопроводу порушеними відповідно до вимог закону, суд, не врахувавши вказану обставину, ухвалив незаконне рішення.

Позивач не погоджується на підняття газопроводу на металевих опорах на вищу відстань від землі з метою надання йому можливості вільно обробляти земельну ділянку, доказів про наявність технічної можливості виконання рішення суду не надавав, доказів про наміри її забудовувати також не надавав, зокрема, не підтвердив того, що є технічно можливим прокладення газопроводу без використання його земельної ділянки.

Проведення будівництва газопроводу в 1980 році, зважаючи на законні обставини, за яких він був проведений по ділянці, яка зараз належить позивачу, за відсутності доказів зі сторони позивача про порушення його прав відповідачем, не можна визнати підставою для зобов'язання останнього до усунення порушення права позивача.

При цьому суд не врахував, що на момент проведення газопроводу земельна ділянка була власністю Сумської міської ради, нею користувався колишній власник домоволодіння позивача, і ні міська рада, ні колишній користувач земельної ділянки не заперечували проти такого проведення газопроводу та проти права на використання земельної ділянки для розміщення газопроводу. Газопровід проведений у відповідності до затвердженої технічної документації, порушень правил його експлуатації не виявлено.

На час придбання позивачем домоволодіння по АДРЕСА_1 газопровід уже проходив по цій земельній ділянці, тобто він був обізнаний про таке обмеження у користуванні земельною ділянкою, проти якого ні міська рада, ні колишній власник заперечень не мали, протягом 22 років як власник земельної ділянки позивач претензій до колишнього власника земельної ділянки по АДРЕСА_2, а потім - до відповідача не мав.

Вирішуючи спір, суд на вказане уваги не звернув, не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, не надав оцінки тому, що спірний газопровід було прокладено у відповідності з вимогами чинного на час його проведення законодавства, на підставі розробленого проекту та наданих технічних умов, відповідно до зазначених документів та чинного законодавства щодо умов його справності та безпечної експлуатації; на момент його прокладання нічиї права порушені не були; позивач став власником земельної ділянки в порядку приватизації після придбання розташованого на ній домоволодіння; і знав в момент придбання про існування спірного газопроводу. Суд не обґрунтував висновку, чому саме відповідач має нести грошові затрати для усунення перешкод позивачеві, якщо останнім не надано доказів протиправних дій відповідача, доводи якого в цій частині суд не взяв до уваги, та взяв до уваги лише пояснення позивача, дійшовши безпідставного висновку про задоволення позову.

На думку колегії суддів, рішення суду не узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 11, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, згідно яких, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду; загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не було доведено та не надано доказів відповідно до викладених обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, у зв'язку з чим у суду не було правових підстав для задоволення позову, враховуючи, що газопровід було прокладено за попередньою згодою колишнього власника земельної ділянки, відповідач технічну документацію не замовляв у її розробника, не затверджував, а тому не порушував права позивача. Вони обидва придбали будинки у попередніх власників з змонтованим на ділянці позивача газопроводом. Газопровід був змонтований за за взаємною згодою попередніх власників, і такий порядок користування земельною ділянкою, яка зараз належить позивачу, при якому газопровід проходить по його ділянці, був узгоджений між ними. Про зазначене свідчить те, що до відчуження домоволодіння попередній користувач ділянки по АДРЕСА_1 не оспорював вказаної обставини, не звертався за захистом свого права.

З огляду на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не надав доказів тому, що відповідач порушив його права, а тому саме за рахунок відповідача слід виконати роботи по звільненню ділянки позивача від газопроводу та по виясненню технічної можливості такого звільнення.

Позивач не позбавлений можливості, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, вважаючи свої права порушеними, захистити своє право іншим шляхом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 267,96 гр. за апеляційне оскарження рішення суду.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи, норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 грудня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 267,96 гр. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -