АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

за участю секретаря: Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивачка звернулась до суду з таким позовом, в якому просила визнати недійсним укладений 27 грудня 2008 року між нею та відповідачем кредитний договір на підставі ст. 215 ЦК України, посилаючись на те, що вона погодилась на пропозицію ОСОБА_3 придбати у кредит побутову техніку в належному останній магазині та після написання нею заяви на отримання кредиту ОСОБА_3 її повідомила про відмову банком у видачі кредиту, але сама отримала грошові кошти на підставі її заяви на отримання кредиту.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та задовольнити її позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності спірного договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити вказаному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як правильно встановлено судом, рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10193,75 грн. та встановлено, що між ЗАТ КБ "Приватбанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк") і ОСОБА_2 27 грудня 2008 року було укладено кредитний договір № HEXRRX15090017, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 2986,55 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та терміном повернення 27 грудня 2010 року.

Ухвалою Новотроїцького районного суду Херсонської області від 05 травня 2015 року кримінальне провадження №0001232 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, було закрито та її було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строків давності, при цьому судом встановлено, що кримінальне провадження №0001232 було відкрито у зв'язку із вчиненням ОСОБА_3 шахрайських дій, яка, будучи фізичною особою підприємцем, умисно з корисливих мотивів повторно у вересні-жовтні 2008 року, діючи від імені ПП «ОСОБА_3.», увійшовши в довіру та увівши в оману гр. ОСОБА_2, запропонувала їй взяти в своєму магазині в кредит побутову техніку, якої на той час в магазині не було, для чого їй необхідно зробити копію паспорту та ідентифікаційного коду. 27 грудня 2008 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 прийшла до відділення КБ "Приват-Банк", розташованого в Херсонській області смт. Новотроїцьке, вул. Леніна на території Новотроїцької автостанції, та перебуваючи у відділенні банку цього ж дня, уклала договір № HEXRRX15090017 з ОСОБА_4 про отримання нею кредиту на суму 2980 грн., предметом якого була побутова техніка, придбання якої не передбачалось, оскільки даної побутової техніки не було в наявності у ПП "ОСОБА_3.". Крім того, продовжуючи свою діяльність, направлену на протиправне отримання коштів КБ "Приват-Банк", на підставі наданих підроблених документів: рахунку-фактури на придбання побутової техніки, виписаного на ім'я гр. ОСОБА_2, і товарного чеку отримала грошові кошти, передбаченні для оплати покупки побутової техніки ОСОБА_2, які перерахувала на рахунок ПП "ОСОБА_3.", однак знаючи, що побутової техніки у неї не має та вона її останній не поставила, отриманими коштами розпорядилася на власний розсуд, чим потерпілою ОСОБА_2 було заподіяно матеріальні збитки на вищевказану суму.

Дійшовши правильного висновку про безпідставність заявлених позивачкою вимог про визнання спірного договору недійсним згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки вона погодилася на такі умови договору і в примусовому порядку відповідач чи інші особи не вимагали її укласти цей договір, було дотримано всі передбачені законом його істотні умови, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін, правочин не був спрямований на порушення конституційних прав і свобод позивачки, а укладений з метою погашення кредиту згідно умов даного договору, що було встановлено раніше судовим рішенням, суд обґрунтовано відмовив в їх задоволенні, керуючись названими нормами закону.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про залишення судом без уваги доказів в підтвердження неправомірності отримання замість неї кредитних коштів за підробленими документами іншою особою не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, спростовуються вищезазначеним рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 лютого 2014 року, яке має приюдиційне значення при розгляді цієї справи, фактично зводяться до повторного обґрунтування своїх позовних вимог та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Крім того, позивачкою невірно обраний передбачений ст. 16 ЦК України спосіб захисту своїх порушених прав, які вона не позбавлена можливості захистити шляхом звернення до суду з відповідними позовними вимогами до ОСОБА_3, якщо вважає їх порушеними внаслідок її протиправних дій.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: