Провадження № 2-о/225/169/2016
Справа № 225/2494/16-ц
Головуючий у справі ОСОБА_1
РІШЕННЯ

іменем України

12 квітня 2016 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретаря Бондарчук Т.І.,

заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську про встановлення факту смерті на окупованій територрії,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, яка настала 06.04.2016 року за адресою: м. Донецьк, Ленінський район, вул. Пухова, 43/22, від вогнепального осколкового поранення голови та тулуба с пошкодженням внутрішніх органів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 квітня 2016 року її мати ОСОБА_3 знаходячись у своєї подруги, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 померла у віці 49 років від вогнепального осколкового поранення голови та тулуба с пошкодженням внутрішніх органів. Після смерті матері нею було отримано лікарське свідоцтво про смерть № 1130 від 09.04.2016 року, яке було видане бюро СМЕ м. Донецька. За допомогою приватного підприємця, вона перевезла тіло матері з м. Донецька до м. Торецька Донецької області, де і поховала її на кладовищі «Нове» м. Торецька. Отримувати свідоцтво про смерть матері зразку «ДНР» вона не стала, оскільки їй достовірно відомо, що таке свідоцтво є незаконним та не створює правових наслідків на території України. З приводу отримання свідоцтва про смерть українського зразку вона звернулась до ВДРАЦС реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції, однак їй відмовили у видачі свідоцтва про смерть, оскільки лікарське свідоцтво про смерть матері має печатку «ДНР».

Встановлення факту смерті ОСОБА_3 в м. Донецьку, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. При цьому в судовому засіданні заявник була допитана в якості свідка у відповідності до вимог ст. 62 ЦПК України. Так вона суду показала, що вона із матірю останнім часом постійно проживала в м. Торецьку. В квітні 2016 року мати поїхала провідати свою подругу до м. Донецька, де 06.04.2016 року загинула від вогнепального осколкового поранення голови та тулуба. В лікарні м. Донецька їй було видано лікарське свідоцтво про смерт, але отримувати свідоцтво про смерть матері зразку «ДНР» вона наміру не мала, оскільки знала, що таке свідоцтво є незаконним та не створює правових наслідків на території України. Тіло матері вона перевезла і поховала у м. Торецьку на кладовищі "Нове", після чого звернулась до відділу РАЦС Дзержинського міського управління юстиції, але їй відмовили у видачі свідоцтва, у зв'язку з тим, що лікарське свідоцтво недійсне. Тому вона звернулася до суду з даною заявою.

Представники заінтересованих осіб відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області та управління ПФУ у м.Дзержинську в судове засідання не зявився, тому суд розглядав справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши показання заявника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, яка розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Як встановлено судом заявник ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3., що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження, про реєстрації шлюбу (а.с. ).

Відповідно до наданої копії паспорту громадянина України ОСОБА_3 народилась 04 вересня 1967 року, є уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5 та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

На підставі показань заявника ОСОБА_4, допитаної судом в якості свідка згідно ст. 62 ЦПК України про відомі їй обставини, що мають значення для справи, судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 06 квітня 2016 року в м. Донецьку Донецької області по вул. Пухова, 43/22 від вогнепального осколкового поранення голови та тулуба з пошкодженнями внутрішніх органів. Факт смерті ОСОБА_3 також підтверджується наданими заявником суду фотографією з місця захоронення її матері (а.с. ).

Враховуючи, що згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи, суд приходить до висновку про доведеність заявником факту смерті ОСОБА_3 06.04.2016 року.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року

№ 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», територія м. Донецька Донецької області, де померла ОСОБА_3 на даний час є тимчасово окупованою територією.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів від 7 листопада 2014 р. № 1085 із змінами та доповненнями м.Донецьк віднесено до населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження через окупацію території незаконними збройними формуваннями, тому всі документи, видані органами так званої «Донецької народної республіки» є недійсними та не створюють юридичних наслідків. Таким чином отримання у цих органів документів про смерть ОСОБА_3 не створює для заявника юридичних наслідків, а саме вона не зможе здійснити державну реєстрацію смерті її матері та отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка.

У звязку із неможливістю виконання повноважень відділами державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей в районі проведення антитерористичної операції, їх повноваження здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за межами цих територій. Кожен громадянин України, який переселився з району проведення антитерористичної операції, має право звернутися до будь-якого відділу державної реєстрації актів цивільного стану на його вибір для вирішення питань, що входять до їх компетенції.

При цьому, бланки суворої звітності, в тому числі документи про державну реєстрацію актів цивільного стану, які були видані на цих територіях після 01.12.2014 року не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України.

Тому отримане в м. Донецьку лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 не створює для заявника юридичних наслідків.

В той же час, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v.Turkey, 18.12.1996 §45) обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, але у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобовязання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96).

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлює обовязковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст. 17 цього Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на це, суд зазначає.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VІ державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою,

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Статтею 18 зазначеного Закону встановлено, що про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Забезпечення органів державної реєстрації актів цивільного стану бланками свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану. Порядок ведення обліку і зберігання бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та звітності про їх використання встановлюється Міністерством юстиції України.

Оскільки отримане заявником лікарське свідоцтво про смерть № 1130 від 09.04.2016 року є недійсним, то підставою для державної реєстрації смерті є виключно рішення суду про встановлення смерті особи в певний час.

При цьому, згідно п. 7 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 року № 1064 у разі державної реєстрації смерті, запис в реєстрі здійснюється шляхом внесення до нього таких відомостей, як зокрема місце смерті померлої особи.

Отже, крім встановлення факту смерті, заявнику необхідно встановити місце смерті померлої ОСОБА_3 на момент її смерті.

Аналізуючи надані заявником докази, суд вважає встановленим факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживала в м. Торецьку за адресою: вул. Перемоги, будинок 24, в м. Донецьку Донецької області 06 квітня 2016 року.

Таким чином, суд вважає заявлені вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 212, 256, 257-1, 367 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заявлені вимоги задовольнити повністю.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, яка настала 06.04.2016 року за адресою: м. Донецьк, Ленінський район, вул. Пухова, 43/22.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя: