Справа № 182/538/15-ц
Провадження № 2/0182/1327/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.03.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Шестакової З.С.

при секретарі Пометій Є.Т.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», в якості третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання недійсним кредитного договору, суд

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_6 Аваль», в якості третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання недійсним кредитного договору.

Свої вимоги мотивує тим, що 21 лютого 2008 року між ним та ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», був укладений кредитний договір № 014/3181/144586/73 за програмою кредитування «Авто в кредит» у розмірі 168 300 доларів США із процентною ставкою за використання коштів у розмірі 12,95 % річних, на строк до 17 квітня 2014 року.

Позивач вважає, що даний кредитний договір являється договором споживчого кредиту та є несправедливим й не відповідає вимогам діючого на час його укладання законодавства.

Так, у п 12.4 кредитного договору № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 банк зазначає, що, що перед підписанням кредитного договору позичальник повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредиту відповідно до зазначеної вище статті, але перед укладенням кредитного договору він не був ознайомлений із загальними умовами кредитування та жодних письмових документів з цього приводу він не підписував.

В порушення вимог частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав позивачу інформацію щодо переваг або недоліків схем кредитування та взагалі не повідомив його про наявні форми кредитування, відмінності між ними. Натомість, банк безапеляційно запропонував йому укласти договір за ануїтентною схемою кредитування, відповідно до якої щомісячний платіж по кредиту складається з однієї фіксованої суми, яка не змінюється протягом усього терміну користування позиковими засобами ні за яких обставин. Ануїтетний платіж включає в себе і погашення тіла кредиту, і погашення відсотків, при цьому з кожним місяцем змінюється тільки співвідношення цих двох складових, але загальна сума платежу залишається незмінною. Ануїтетна схема погашення кредиту влаштована так, що в перші місяці позичальник погашає більше відсотків і менше тіла кредиту. Завдяки цьому зростає сумарна переплата по кредиту. На думку позивача, така схема є найбільш невигідною для позичальника і, відповідно, найбільш вигідною для банку.

До того ж, в порушення частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у кредитному договорі № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не зазначені умови, які відповідно до пунктів 3.2.; 3.4. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від

10 травня 2007 року (далі по тексту - Правила надання банками України інформації споживачу), визнані обовязковими. Банком було складено та надано на підпис позивачу лише графік погашення кредиту, в якому зазначено, що цей графік є орієнтовним примірником в частині нарахувань процентів, а суми фактичних нарахувань процентів будуть змінюватися в залежності від таких показників: кількості днів фактичного користування грошовими коштами та суми залишку заборгованості; дати фактичного погашення поточної заборгованості за кредитом; коригування процентної ставки, облікової політики кредитора.

Позивач вважає, що цей графік не відображає зазначений у Правилах надання банками України інформації споживачу перелік обовязкових вимог до цього документу, він не містить сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом, і тому це є порушенням прав споживача з боку відповідача в частині укладення договору про надання споживчого кредиту, а від так і грубим порушенням частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, згідно п. 5 додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19 червня 2009 року до кредитного Договору № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту викладені в новій редакції в додатках №№ 1,2 до цієї додаткової угоди, які є її невідємною частиною. Але у додатку № 1 (графік погашення кредиту за ануїтентною схемою погашення) зазначений залишок за кредитом у розмірі 155 746,65 без визначення валюти кредитування, а в додатку № 2 (сукупна вартість кредиту) визначена сума кредиту у розмірі 126 634,95 доларів США, що взагалі є незрозумілим для позичальника, вводить його в оману та може привести до відповідних непорозумінь.

Згідно п/п 2.1. п. 2 додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19.06.2009 станом на дату її укладання фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 148 083,22 доларів США.

Згідно п/п 2.2. п. 2 додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19.06.2009 заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, складає 7 663,43 доларів США, у тому числі, 1 004,58 доларів США заборгованість з погашення суми кредиту та 6 658,85 доларів США заборгованість з погашення процентів.

При формуванні залишку за кредитом, визначеному у додатку № 1 (графік погашення кредиту за ануїтентною схемою погашення) кредитор визначає цей залишок шляхом поєднання сум, визначених у п/п 2.1., 2.2. п. 2 додаткової угоди (155 746,65 = 148 083,22 + 7 663,43), тобто визнаючи суму фактичної заборгованості у розмірі 148 083,22 доларів США незаконно включає до графіку погашення кредиту суму в розмірі 7 663,43 доларів США, при цьому двічі врахувавши погашення суми кредиту у розмірі 1 004,58 доларів США, один раз внісши її до суми фактичної заборгованості (п/п 2.1. п. 2) та другий раз - до суми заборгованості позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав (п/п 2.2. п. 2).

До 19 червня 2009 року позичальник на протязі 15 місяців виплатив суму в розмірі 45 856,95 доларів США. Відповідно до графіка погашення кредиту за кредитним договором № 014//73 від 21.02.2008 за цей період він виплатив 20 216,78 доларів США на погашення основного боргу та 25 640,17 доларів США на погашення відсотків.

Виходячи з документів наданих банком, фактична заборгованості позичальника перед кредитором станом на 19 червня 2009 року (на час укладання додаткової угоди) має бути лише 148 083,22 доларів США (168 300,00 сума кредиту 20 216,78 погашення осново боргу). Жодних сум, які б дорівнювали 7 663,43 доларів США, зазначених у п/п 2.2. п. 2. додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19.06.2009, позивач банку не винний.

До того ж, у документах наданих банком, а саме у додатку № 1 зазначено що це «Додаток № 1 До Додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19.06.2009 Кредитного договору № //73 від 21.02.2008», у той час, як кредитний договір який було підписано позивачем має номер 014/3181/144586/73. Кредитний договір № /3181/144586/73 від 21.02.2008 ним не укладався.

Також, на 1-му та 2-му аркуші цього додатку відсутній підпис позичальника, що є порушенням п/п 2.4. п. 2 Правил надання банками України інформації споживачу Відсутність

підпису позичальника на цих листках дає можливість банку маніпулювати зазначеною на них інформацією, що також відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливим по відношенню до клієнта.

Приймаючи до уваги те, що до кредитного договору 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 та додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19.06.2009 включені несправедливі умови, оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, ОСОБА_2 просив суд задовольнити його позовні вимоги та визнати кредитний договір № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» з позовом ознайомлений, про день розгляду справи повідомлений. 05 травня 2015 року через канцелярію суду надішли заперечення банку на позов, в яких банк позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав та вважає, що підстав для визнання недійсним кредитного договору немає. При укладенні кредитного договору він був ознайомлений із загальними умовами кредитування і погодився з даними умовами. Відповідно до статті 8 п. 8.3. кредитного договору № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 всі ризики, повязані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладенні кредитного договору, він приймає на себе і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання цього договору, а також невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором. Укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були ним обумовлені, тобто відповідач надав, а позивач прийняв кредит і зобовязався повернути його банку у встановлені кредитним договором розміри і строки. Тому, просив суд в позові ОСОБА_2 відмовити (а.с.26-28).

У судових засіданнях представник відповідача позовні вимоги не визнав. За заявою банка сторонам надавався час для вирішення спору мірним шляхом (а.с.64,65). У наступні судові засідання представник банку не зявився, 27 січня 2016 року через канцелярію суду надійшла заява від банку, в якій представник відповідача просив суд розглянути справу без участі банку, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав та просив суд в позові відмовити (а.с.70-72).

Треті особи з позовом ознайомлені про день розгляду справи належним чином повідомлені та повідомлення направлено ним відповідно до вимог частини 5 статті 74 ЦПК України, однак поштове відправлення було повернуто суд за спливом строку зберігання (а.с.49,50,60,61).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Як встановлено судом 21 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», був укладений кредитний договір № 014/3181/144586/73 за програмою кредитування «Авто в кредит» у розмірі 168 300 доларів США із процентною ставкою за використання коштів у розмірі 12,95 % річних, на строк до 17 квітня 2014 року (а.с.33-35).

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 кредит надається позичальнику на наступні цілі: цільове використання коштів на придбання авто (автомобіль Mercedes Benz S 550, 2008 року випуску); витрати страхувальника (позичальника) по договору страхування нерухомого майна, визначеного у п. 1.1. цього договору; витрати повязані з оформленням кредиту; договору застави.

Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, з умов кредитного договору № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання автомобіля. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно частини 4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Згідно пункту 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, банки зобовязані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обовязкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, субєктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

З пункту 3.2. розділу 3 даних Правил вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Пунктом 3.3 Правил встановлено, що Банки зобовязані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту,

б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Як встановлено судом, з кредитного договору № 014/3181/144586/73 від 21 лютого 2008 року вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які пунктами 3.2., 3.3., 3.4. розділу 3 Правил, визнані обовязковими. У

додатку 1 до кредитного договору «Сукупна вартість кредиту. Графік повернення Кредиту та інших платежів» (а.с.29-30) зазначено строк кредиту 84 місяця, дата першого погашення, дата остаточного погашення кредиту, загальна сума процентів по кредиту. В порушення пунктів 3.2., 3.3. розділу 3 Правил не зазначені щомісячний графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом. Визначити суму процентів, що підлягає сплаті кожного місяця, а також суму процентів, що підлягає сплаті за весь час дії договору з додатку 1 до кредитного договору «Сукупна вартість кредиту. Графік повернення Кредиту та інших платежів» або з будь-якого іншого пункту договору кредиту, неможливо.

Отже, графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення взагалі 21 лютого 2008 року не складався та позичальнику ОСОБА_2 не видавався,чим було порушено вимоги чинного закону, зокрема, щодо обмеження споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про умови кредитування.

19 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», була укладена додаткова угода № 014/3181/144586/73/1 до кредитного договору 014/3181/144586/73 від 21.02.2008, якою щомісячний платіж був встановлений 3 000 доларів США; термін канікул - 12 місяців, сума платежу під час канікул - 2 000 доларів США. Через 16 місяців після укладення кредитного договору термін кредиту знову зазначається 84 місяця, тим самим збільшується строк кредитування до 99 місяців (а.с.51-57).

Пунктом 2.1. додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 визначена фактично заборгованість позичальника за кредитним договором складає 148 083,22 долара США.

У пункті 2.2. даної угоди зазначено, що заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, складає 7 663,43 долара США, у тому числі 1 004,58 доларів США заборгованість з погашення суми кредиту; та 6 658,85 доларів США заборгованість з погашення процентів.

Пунктом 2.3. додаткової угоди з 19 червня 2009 року фактична заборгованість збільшується на суму заборгованості з погашення процентів, у звязку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості.

Отже, виходячи з трактування пункту 2.3. додаткової угоди фактична заборгованість позичальника станом на 19 червня 2009 року повинна складати 154 742 долара США (заборгованість позичальника за кредитним договором - 148 083,22 долара США + суму заборгованості з погашення процентів - 6 658,85 доларів США). Однак, в порушення умов додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 до кредитного договору 014/3181/144586/73 від 21.02.2008, у додатку № 1 до додаткової угоди (а.с.53-55) банк зазначає залишок за кредитом в розмірі 155 746,65 доларів США, що не відповідає фактичній заборгованості ОСОБА_2, та проводить розрахунок сплати кредиту з урахуванням неправильно визначеної суми боргу. В свою чергу, у додатку № 2 до додаткової угоди (а.с.56,57) банк зазначає суму кредиту 126 634,95 доларів США.

Таким чином, невідповідність суми кредиту позбавляє ОСОБА_2 отримати достовірну інформацію щодо зрозумілого для нього, як споживача, розрахунку за кредитним зобовязанням. Отже, на порушення пункту 2 частини 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач перед укладенням кредитного договору не надав ОСОБА_2, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування; графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом; вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом

податкового режиму сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право; не розяснив переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, чим було порушено вимоги чинного закону.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до вимог частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача та доводили заперечення відповідача, банком суду не надано.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що відповідач розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями частини 5 статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Так, пунктом 3.9. кредитного договору № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 визначено, що банк має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника коригувати (змінювати) процентну ставку протягом дії цього договору в випадках, передбачених пунктами 3.10.-3.11. цього договору.

Відповідно до пункту 3.10. договору ОСОБА_3 має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника приймати рішення про зміну процентної ставки протягом строку дії цього договору у випадках зміни середньозваженої вартості залучення строкових коштів банками України згідно офіційних даних НБУ, зміни облікової ставки НБУ, введення оподаткування банківських операцій з залученням строкових коштів, збільшення норм відрахувань для формування обовязкових резервів за строковими вкладами, збільшення норм відрахувань до «Фонду гарантування вкладів», збільшення рівня інфляції, зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Банку, та у разі настання іншої подій, незалежних від волі сторін Договору, які мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Банка.

Отже у разі дефляційних процесів банк має право на збільшення процентної ставки. Натомість договір не містить жодних положень щодо зменшення процентної ставки у разі інфляційних процесів. Станом на час подання позову курс гривні до долару США перевішує 25 грн. за 1 долар, тоді як договір укладався за курсом 5 гривень за 1 долар.

Таким чином, пункту 3.10. кредитного договору за умови відсутності дзеркальної норми, яка б захищала права позивача у разі інфляції, є несправедливим по відношенню до споживача.

Оскільки проценти входять до ціни договору, суд приходить до висновку, що ціна договору є несправедливою.

Отже з вищенаведеного вбачається, що умови кредитного договору є несправедливими у розумінні вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршання становища споживача, тому наявні всі підстави для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З урахуванням викладених обставин, суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 14, 15, 29, 30, 57, 60, 88, 212, 213-215, 217, 218 ЦПК, 11, 15, 16, 203, 236, 514, 548, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», в якості третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання недійсним кредитного договору задовольнити.

Визнати недійсним договір споживчого кредиту № 014/3181/144586/73, укладений 21 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9) в дохід Державного бюджету України 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7