У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2016 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Сидоренку П.М.

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду,-

В С Т А Н О В И В:

Заявники, ОСОБА_1, ОСОБА_2, звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просять суд: повністю скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 березня 2015 року, по справі № 103/15, прийняте за наслідками розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої заявлені вимоги заявники обґрунтовують тим, що 18 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений договір кредиту № 640/886-К886 на купівлю автотранспортних засобів, згідно умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 24 514,00 доларів США, зі сплатою 8,99 процентів річних строком до 17 вересня 2015 року. В пункті 6.2. кредитного договору міститься третейське застереження. З метою забезпечення зобов'язань позичальника по кредитному договору 18 вересня 2008 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 640/886/П886 за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язався солідарно із ОСОБА_1 відповідати за виконання зобов'язань по договору кредиту № 640/886-К886 від 18 вересня 2008 року. В пункті 5.2. договору поруки міститься третейське застереження. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 березня 2015 року по справі № 103/15 за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволено, а саме: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 591 703 гривні, 99 копійок та третейський збір в сумі 6 317 гривень, 04 копійки. Про існування зазначеного рішення третейського суду вони дізнались лише 28 серпня 2015 року отримавши від Дніпровського районного суду м. Києва листа про розгляд заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого документа. Отримали рішення третейського суду вони 04 вересня 2015 року. Вважають вищезазначене рішення третейського суду таким, що прийнято із порушенням норм діючого законодавства, а тому воно підлягає скасуванню. Рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою. З тексту третейських угод (застережень) які наявні в договорах кредиту та поруки видно, що не визначений предмет спору, з якого сторони можуть звернутися з позовом до третейського суду. Варіант третейського застереження, рекомендований Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, який розміщено на сайті третейського суду в мережі Інтернет підтверджує невідповідність третейського застереження наведеного у договорах кредиту та поруки вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди» а отже предмет спору по якому прийнято оскаржуване рішення третейського суду не визначений третейськими угодами що є підставою для його скасування на підставі п. 2 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, п. 2 ч. 3 ст. 51 ЗУ «Про третейські суди». Крім того, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Стягнення боргу із поручителя на підставі рішення третейського суду більш ніж за шість місяців до моменту звернення до третейського суду є неправомірним оскільки договір поруки в цій частині так само як і третейське застереження припинено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім того, як видно із змісту третейських застережень сторони не визначили конкретного спору, отже третейський розгляд повинен був здійснюватися у складі трьох суддів згідно до вимог ч. 6 ст. 16 ЗУ «Про третейські суди». Оскаржуване рішення третейського суду прийнято у складі одного судді - Мороз О.А. що не відповідає вимогам ст. 16 ЗУ «Про третейські суди» та є підставою для скасування рішення третейського суду на підставі п. 4 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, п. 4 ч. 3 ст. 51 ЗУ «Про третейські суди». Також, згідно до змісту ч. 3 ст. 39 ЗУ «Про третейські суди» сторонам має бути направлене повідомлення про день, час та місце проведення засідання третейського суду не пізніше ніж за 10 днів до такого засідання. В порушення зазначеного порядку вони не отримували жодного документу із третейського суду, в тому числі позовної заяви та доданих документів, повідомлення про розгляд справи тощо. За таких обставин вони не знали та не могли знати про розгляд справи в третейському суді, були позбавлені можливості надати свої заперечення до позовної заяви, заявити зустрічний позов та скористатися іншими процесуальними правами відповідно до вимог діючого законодавства. Згідно до імперативних вимог ч. 4 ст. 33 ЗУ «Про третейські суди» третейський суд на початку розгляду повинен з'ясувати у сторін можливість закінчити справу мировою угодою та в подальшому сприяти вирішенню спору шляхом укладення мирової угоди на всіх стадіях процесу. У зв'язку із тим що про розгляд справи третейським судом вони не знали, а про рішення третейського суду дізнались лише 28 серпня 2015 року отримавши повідомлення Дніпровського районного суду м. Києва, третейський суд вирішив питання про їх права та обов'язки які фактично не брали участі у справі, що є підставою для скасування рішення третейського суду на підставі п. 5 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, п. 5 ч. 3 ст. 51 ЗУ «Про третейські суди».

Заявники в судове засідання не з'явилися, подали до суду письмові пояснення щодо обставин справи та заяви про розгляд справи без участі заявника.

Представник заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення на заяву про скасування рішення третейського суду, письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в повному обсязі.

Відповідно ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали даної справи, матеріали третейської справи № 103/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, приходить до наступного.

04 березня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 103/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було прийнято рішення, відповідно до якого з ОСОБА_1, ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту у розмірі 591 703 гривні, 99 копійок та третейський збір в сумі 6 317 гривень, 04 копійки.

Судом встановлено, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ухвалено на підставі укладеного 18 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 640/886-К886 на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 24 514,00 доларів США 00 центів, зі сплатою 8,99 процентів річних, та укладеного 18 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 договору поруки № 640/886-П886, відповідно до якої поручитель ОСОБА_2 зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремою письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Так, статтею 6 договору кредиту № 640/886-К886 передбачено, що всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв'язку з укладанням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_3 у порядку черговості. Вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Аналогічного змісту третейське застереження міститься у статті 5 договору поруки № 640/886-П886 від 18 вересня 2008 року.

Отже, зазначені договори містять третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2015 року третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у підпункті 5.2. пункту 5 договору поруки № 640/886-П886, укладеного 18 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було визнано недійсною.

Вказане рішення суду набрало законної сили 27 листопада 2015 року.

Таким чином, з викладеного вбачається, що третейська угода, викладена у вигляді третейського застереження у договорі поруки була визнана судом недійсною, що є підставою для скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Щодо посилань заявників на відсутність у третейській угоді предмету спору, пред'явлення вимог до поручителя з пропущенням строку звернення, неналежний склад третейського суду та відсутність повідомлень останніх про розгляд справи у третейському суді, то суд зазначає, що вказані питання по суті є предметом спору, заявленого в межах розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 про захист прав споживачів, визнання третейської угоди недійсною, за результатами розгляду якого було постановлено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2015 року.

Крім того, Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Вказаний Закон набрав законної чинності 12 березня 2011 року.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 від 20 травня 2015 року визначено, що «Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

Крім того, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, визначено, що відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Також, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-831цс14, визначено «наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами».

Статтею 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За вказаних обставин, суд вважає, що вищезазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України в постановах від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-831цс14, підлягають застосуванню в межах розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, оскільки за вимог п.1 ч.2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 5, 6, 12 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону країни «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2, 17, 210, 3891 - 3896 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду - задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 103/15 від 04 березня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: