Категорія 27 Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення майна, переданого на відповідальне зберігання, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2016 року, -

В с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся у Вінницький міський суд з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.01.2012 року ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1525 доларів США та зобов'язався їх повернути до 01.09.2012 року, що підтверджується його власноручно написаною розпискою. Оскільки борг у встановлені строки не повернуто, позивач звернувся в суд з даним позовом та просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 1525 доларів США боргу, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.07.2015 року еквівалентно 33 582,73 грн. Ще позивач просив стягнути 25 850,32 грн. збитків, завданих інфляцією та 2 902, 49 грн. - 3% річних від простроченої суми, в силу норми ст. 625 ЦК України, а всього - 62 335, 54 грн.

ОСОБА_3 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про повернення майна, переданого на відповідальне зберігання, який мотивував тим, що у вересні 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір відповідального зберігання, відповідно до якого позивач передав відповідачу майно на відповідальне зберігання, а саме: котли ЕПЗ100 - 4 шт., регулятори температури - 5 шт., Мотопомпи МП600 - 2 шт., пожежні рукави - 7 шт., дріт електричний (трьохфазний) - 1 шт.

25.08.2015 року представником ОСОБА_3 була направлена письмова вимога до ОСОБА_2 з проханням повернути передане майно добровільно, однак останній в добровільному порядку відмовляється повертати майно по даному договору, що й змусило ОСОБА_3 звернутись до суду з зустрічним позовом, у якому вказане майно оцінене на 103 500 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2016 року первісний позов ОСОБА_2 про стягнення боргу - задоволено в повному обсязі. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 62 335,54 гривень, з яких: сума боргу - 3582,73 грн., 3% річних - 2902,49 грн., збитки, завдані інфляцією, - 25850,32 грн.

Зустрічний позов теж задоволено в повному обсязі. Вирішено зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 в робочому стані майно передане за договором відповідального зберігання на суму 103 500 грн., згідно переліку, вказаному в накладних №187 та №58, а саме котли ЕПЗ100 - 4 шт., регулятори температури - 5 шт., мотопомпи МП600 - 2 шт., пожежні рукави - 7 шт., щит електричний (трьохфазний) - 1 шт. на суму 850 грн.

Вирішене питання судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням, представник ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області, як незаконне та необґрунтоване оскільки судом застосоване до виниклих правовідносин законодавство, яке регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні, а у даному випадку - борг у доларах. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення збитків, завданих інфляцією у розмірі 25 850, 32 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимоги, а також зменшити розмір стягнутого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційну скаргу слід задовольнити у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам закону.

Як видно з апеляційної скарги, рішення оскаржується лише в частині вимог за первісним позовом. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом, суд виходив з наступного.

30.01.2012 року ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1525 доларів США та зобов'язався їх повернути до 01.09.2012 року, що підтверджується його власноручно написаною розпискою (а/с 7).

Так, як вказану суму коштів до 01.09.2012 року ОСОБА_3 не повернув, станом на 22.07.2015 року його заборгованість перед ОСОБА_2 становить 1525 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.07.2015 року еквівалентно 33 582,73 грн.

Зазначені обставини відповідають матеріалам справи та визнаються відповідачем ОСОБА_3, оскільки ним не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Встановлені обставини вказують на зобов`язальні правовідносини між сторонами та регулюються нормами глави 47, 48 та 71 ЦК України, які і були застосовані судом при ухваленні рішення.

Оскільки ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання повернути ОСОБА_2 позичені грошові кошти до 01.09.2012 року і не повернув, то суд правомірно задовольнив вимогу ОСОБА_2 про стягнення вказаного боргу, який станом на 22.07.2015 року еквівалентний 33 582,73 грн., з огляду на норми ст.ст.526, 530, 533, 1046, 1049, 1050 та ст. 625 ЦК України.

З тих же підстав суд правомірно стягнув 3% річних у сумі 2902,49 грн., оскільки про це вказано у ч.2 ст. 625 ЦК України, а інший розмір процентів не встановлений сторонами договору, який підтверджується розпискою ОСОБА_3

Що ж до стягнення збитків, завданих інфляцією у розмірі 25 850,32 грн., то вони стягнуті в супереч чинному законодавству, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Як видно зі змісту розписки ОСОБА_3, він позичив у ОСОБА_2 грошові кошти в іноземній валюті - у доларах США, тому суд помилково застосував до таких грошових зобов`язань положення закону в частині нарахування інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях.

Про це зазначено і у правовій позиції Верховного Суду України у справі за № 6-771цс15.

Таким чином, в цій позовній вимозі слід відмовити.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права і за невідповідності висновків суду обставинам справи, тому його слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення первісного позову і про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 36 485,22 грн., з яких - 33582,73 грн. сума боргу та 2902,49 грн. - 3% річних. В іншій частині вимог - відмовити.

Виходячи з часткового задоволення первісного позову слід скасувати рішення суду першої інстанції і в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 623,36 грн. судового збору, натомість стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 364, 85 грн.- пропорційно до задоволення позовних вимог, відповідно до норми ст.88 ч.1 ЦПК України та 685,69 грн. - за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309,313-314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 та на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2016 року - задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2016 року в частині задоволення первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_2 заборгованість у розмірі 36 485,22 грн., з яких - 33582,73 грн. сума боргу та 2902,49 грн. - 3% річних. В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 364, 85 грн. пропорційно до задоволення позовних вимог та 685,69 грн. - за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього ж моменту може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя: В.С. Марчук