Провадження №22-ц/784/846/16
Провадження № 22ц/784/846/16 Доповідач Маляренко І.Б
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Прокопчук Л.М., Темнікової В.І.

За участю секретаря: Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 квітня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що 22.09.2006 року між сторонами було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит на суму 4000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 48 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписанням вказаної заяви відповідачка підтвердила ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та правилами користування платіжною картою та своє зобов'язання їх виконувати.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 13 жовтня 2013 року склала 24 737,97 грн. (3 711,83 грн. заборгованість за кредитом, 19 610,05 заборгованість по процентам за користування кредитом, 250 грн. штраф (фіксована частина), 1 166,09 - штраф (процентна складова) Банк, остаточно уточнивши свої вимоги, просив суд стягнути вказану заборгованість на свою користь.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у звязку з недотриманням судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.09.2006 року відповідачка звернулася до позивача із заявою-анкетою про встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі 4000 грн., відповідно до умов якої позивач встановив відповідачці кредитний ліміт в розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписанням зазначеної заяви відповідачка підтвердила ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та правилами користування платіжною картою та своє зобов'язання їх виконувати.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції керувався тим, що банк звернувся до суду із пропуском строку трирічної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що даний висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і наявним в ній доказам.

Так, для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником щомісячно за попередній місяць, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Як вбачається із змісту заповненої відповідачкою заяви-анкети, договір складається з самої заяви, Умов і правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою і Тарифів.

Всі зазначені документи відповідачкою не підписано, своє ознайомлення з ними, крім Умов і правил надання банківських послуг, вона категорично заперечувала.

При цьому, як вбачається із письмових пояснень її представника, наданих суду першої інстанції, ознайомлена вона була з Умовами і правилами надання банківських послуг в тій редакції, в якій вони були додані позивачем до позовної заяви при його зверненні до суду у 2013 році, а не в тій, що були надані суду пізніше.

За такого суд обгрунтовано не взяв до уваги п. 5.12 Правил користування платіжною карткою, згідно з яким строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів по даному договору встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, строк дії договору від 22.09.2006 року становив 12 місяців.

Останній платіж було здійснено відповідачкою, виходячи з витягу з особового рахунку, наданого позивачем (а.с.73-76), у липні 2007 року.

Реалізуючи своє право на звернення до суду в разі порушення позичальником взятих на себе обовязків за кредитним договором, Банк у липні 2007 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, і 25 липня 2007 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом у сумі 4916.58 грн., з яких 3711.83 грн. заборгованість за основною сумою кредиту, 1204.75 грн. - заборгованість за процентами за період з 27.08.2006 року по 10.07.2007 року.

У звязку із зазначеним у цивільній справі, яка розглядається, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.11.2014 року провадження у справі було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 04.02.2015 року зазначену ухвалу було скасовано в частині стягнення 18911.54 грн. заборгованості за процентами за період з 10.07.2007 року по 13.10.2013 року та 1416.09 грн. штрафів і справу в цій частині направлено для продовження розгляду.

Згідно з п.п. 3.1,3.1.1,3.1.2,3.1.3 Умов строк дії договору зазначається на лицевій стороні картки. При цьому якщо жодна зі сторін не подала заяву про припинення дії договору то договір пролонговується на такий самий строк, що підтверджується отриманням клієнтом банку нової картки із зазначенням нового строку дії договору.

Як вбачається із матеріалів справи, із заявою про видачу нової картки відповідачка до позивача не зверталася, і ним така картка не видавалася.

Із позовом про стягнення зазначених сум ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося, як уже зазначалося, 18.11.2013 року.

Наявність виданого у 2007 році судового наказу на перебіг строку позовної давності у звязку з вищевикладеним не впливає.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 квітня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржена

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: