Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Садівниче товариство «Будівельник», ОСОБА_6, про усунення перешкод у праві користування земельною ділянкою, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, треті особи: Садівниче товариство «Будівельник», ОСОБА_6, про усунення перешкод у праві користування земельною ділянкою, зобов'язання вчинити певні дії, який мотивувала тим, що вона являється членом садівничого товариства «Будівельник» та має в користуванні земельну ділянку АДРЕСА_1, яку в 2010 році приватизувала на своє ім'я.

В період з 2006 року по 2013 року вона разом із чоловіком - ОСОБА_6, на території вищевказаної земельної ділянки збудували садовий будинок.

24 червня 2009 року донька позивачки ОСОБА_7 уклала шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_5, який 27 травня 2015 року за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська був розірваний.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_7 разом зі своїм чоловіком, відповідачем по справі, з дозволу позивачки користувалися спірною земельною ділянкою та побудованим на ній садовим будинком. Однак, після того, як у грудні 2013 року, дочка позивачки посварилася зі своїм чоловіком, він забрав всі ключі від воріт огорожі земельної ділянки та садового будинку і відтоді перестав пускати позивача на територію вищезазначеної земельної ділянки та до садового будинку. У зв'язку з викладеним, ОСОБА_4 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою АДРЕСА_1 площею 0,0564 га, що розташована на території садівничого товариства «Будівельник» у м. Дніпропетровську та садовим будинком, який розташований на цій земельній ділянці; зобов'язати ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 0,0564 га, що розташована на території садівничого товариства «Будівельник» у м. Дніпропетровську та садовий будинок, який розташований на цій земельній ділянці; зобов'язати ОСОБА_5 не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 площею 0,0564 га, що розташована на території садівничого товариства «Будівельник» у м. Дніпропетровську та садовим будинком, який розташований на цій земельній ділянці.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у праві власності на земельну ділянку № АДРЕСА_1 площею 0,0564 га, розташовану на території Садівничого товариства «Будівельник» у м. Дніпропетровську та садовим будинком, що знаходиться на земельній ділянці, шляхом звільнення ОСОБА_5 вказаної земельної ділянки та садового будинку.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у здійсненні права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 0,0564 га, розташовану на території Садівничого товариства «Будівельник» у м. Дніпропетровську та садовим будинком, що знаходиться на земельній ділянці.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,0564 га, що знаходиться в садівничому товаристві «Будівельник» в м. Дніпропетровську, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14 вересня 2010 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки, то у відповідності до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, її вимоги є обґрунтованими і доведеними.

Доводи касаційної скарги про те, що садовий будинок є незавершеним будівництвом та не прийнятий в експлуатацію у встановлениму порядку, не може бути об'єктом права власності, а відтак виключає можливість усунення перешкод у праві власності на такий будинок є необґрунтованими та на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук