АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Перепелюк І.Б., Савчук М.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю позивача ОСОБА_1, її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко Марина Олександрівна, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О., про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

Посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка НОМЕР_1 для ведення садівництва, площею 0,0471 га в садівничому кооперативі «Сонячний», що по АДРЕСА_1.

Влітку 2013 року відповідач ОСОБА_7, яка є онукою, запропонувала їй скласти заповіт щодо переходу права власності на земельну ділянку після її смерті на користь онуки. На таку пропозицію вона погодилася.

У нотаріальній конторі вона підписала документ, який вважала заповітом, однак його не читала, оскільки є не писемною.

____________________________________________________________________________________________

№ 22ц-721/16 р. Головуючий у 1-й інстанції Стоцька Л.А..

категорія 19/20 Доповідач Бреславський О.Г.

У подальшому після звернення до нотаріальної контори для скасування заповіту їй було повідомлено, що з приводу земельної ділянки складено не заповіт, а укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Зазначала, що будь-яких коштів на виконання договору купівлі-продажу за земельну ділянку вона не отримувала, на момент посвідчення документу у нотаріуса у неї був відсутній правовстановлюючий документ на землю, який зберігався у ОСОБА_3

Просила визнати договір купівлі-продажу від 10 липня 2013 року, укладений між нею та ОСОБА_4, щодо земельної ділянки НОМЕР_1 для ведення садівництва, площею 0,0471 га в садівничому кооперативі «Сонячний» по АДРЕСА_1 недійсним з підстав його вчинення під впливом обману та поновити її право власності на зазначену земельну ділянку.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О., про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не повно з'ясовані всі обставини справи та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в даній справі суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела факт навмисного введення її в оману, наявність умислу в діях відповідача ОСОБА_4, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману та прийшов до правильного висновку, що при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки були дотримані вимоги чинного законодавства, сторони мали на меті укласти саме цей договір, волевиявлення сторін правочину в момент укладення договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на доказах, яким дана правильна юридична оцінка і до встановлених спірних правовідносин застосовані норми матеріального права що їх регулюють.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 10 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0471 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, садівниче товариство «Сонячний», ділянка НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

У пункті 4 та підпункті 4.1 пункту 4 оспорюваного договору купівлі-продажу сторони підтвердили, що продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 8204 грн., які повністю отримані продавцем від покупця до підписання вказаного договору та що вони не припустилися помилки при укладенні цього договору і що договір не є фіктивним та укладається з наміром дійсно створити для себе правові наслідки. Своїм підписом продавець підтвердив факт повного розрахунку за продану земельну ділянку і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

Крім того, у пункті 11 вищезазначеного договору сторони підтвердили, що цей договір відповідає дійсним намірам сторін, не є фіктивним, уявним, зловмисним, удаваним, та не є наслідком помилки, насильства, обману, тяжких обставин, зміст ст.229-235 ЦК України сторонам нотаріусом роз'яснено.

У пункті 22 оспорюваного договору вказано, що договір купівлі-продажу у зв'язку з не писемністю продавця ОСОБА_1, на її прохання, у її присутності, після того як нотаріус прочитав їй договір вголос, а продавець ОСОБА_1 підтвердила, що зміст договору їй зрозумілий та відповідає її волі, підписав ОСОБА_8.

Встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу земельна ділянка в садівничому кооперативі «Сонячний» по АДРЕСА_1 вибула із володіння та користування позивача, а відповідач ОСОБА_4 на даний час володіє та користується земельною ділянкою.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за ст. 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Як роз'яснено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За таких обставин та норм матеріального права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову в даній справі, оскільки наявні у справі належні і допустимі докази не доводять наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману. Досліджені судом докази у даній справі, що подані сторонами, не спростовують правомірності правочину.

Доводи апелянта про те, що висновок суду першої інстанції спростовується тим, що позивач ОСОБА_1 не усвідомлювала правову природу правочину, так як вона не вміє читати та писати, а також погано чує та бачить, що вбачається з медичних карток позивача є безпідставними, оскільки вказані обставини не підтверджують сам факт обману та наявність умислу в діях відповідача ОСОБА_4 при укладенні договору купівлі-продажу, що підлягає доведенню в даній справі. Також зазначені доводи не підтверджують того, що в момент укладення договору купівлі-продажу волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало її внутрішній волі на укладення вказаного договору з онукою ОСОБА_4

Посилання апелянта на те, що вона з'явилася до нотаріальної контори без правовстановлюючих документів, оскільки була обізнана, що для укладення заповіту їх не потрібно є суперечливими, оскільки, як встановлено судом з її показів позивач 10 липня 2013 року звернулася до нотаріальної контори разом з онукою, яка є іншою стороною спірного договору купівлі-продажу, що не свідчить про її намір укласти односторонній правочин - заповіт.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач сама (без наданих їй позивачем повноважень) звернулася до Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області із заявою про видачу дубліката акту на землю і це свідчить про виникнення умислу у відповідача на введення позивача в оману не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки є лише припущенням, а не доказом дійсного умислу у діях ОСОБА_4

Доводи апелянта про те, що судом неналежно проаналізовані покази свідка ОСОБА_8 і їх не слід брати до уваги, оскільки вказаний свідок є зацікавленою особою по відношенню до відповідача, не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: