СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/56/16
ун. № 759/2055/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суду міста Києвау складі:

головуючого судді - Семанівої Ю.В.,

за участі секретаря - Маляренко М.М.,

розглянувши скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа та зобов'язання вчинити дії, обґрунтовуючи скаргу тим, що рішенням суду з ОСОБА_3 на його користь стягнуто матеріальну шкоду у сумі 975 грн. 50 коп., яке не виконано. Скаржник просить скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язати державного виконавця поновити виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 29.04.2015 року.

В скарзі ОСОБА_2 зазначає, що постанова про повернення виконавчого листа з підстав відсутності у боржника майна є передчасною, оскільки у ОСОБА_3 є майно у власності, на яке може бути здійснено стягнення, а саме: 1/2 частини 3-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, а також в цій квартирі знаходиться інше майно боржника.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 просив скаргу задовольнити з підстав зазначених у скарзі.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, про його час і місце повідомлений належним чином. (а.с. 12, 15, 16, 20, 21)

Скаржник ОСОБА_2 зявився в судове засідання 19.02.106 року, в подальшому ним було подано заяви з проханням розглянути скаргу у його відсутності.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Отже державний виконавець реалізував своє право на безпосередню участь в судовому засіданні, судом було надано достатньо часу для подання доказів, заперечень, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність слідчого.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 цього Закону).

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тобто, предметом судового розгляду згідно Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» є рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

У відповідності до ст. 387 ЦПК України, за результатами скарги учасника виконавчого провадження, поданої в порядку ст. 383 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимоги заявника та усунути порушення.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.05.2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 957 грн. 50 коп., на виконання якого було видано виконавчий документ від 29.04.2015 року. (а.с.5).

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Гаєвського С.М. від 19.01.2016р., виконавчий лист №2/759/1731/14 від 29.04.2015р. повернутий стягувачеві ОСОБА_2 у зв'язку із тим, що майно боржника не розшукано (а.с. 6).

Копію постанову про повернення виконавчого документа ОСОБА_2 отримав 06.02.2016 року під розписку.

В межах виконавчого провадження державним виконавцем проводились дії, за результатами яких встановлено наступне.

Згідно даних АІС "Автомобіль" м. Києва станом на 29.05.2014 транспортні асоби за боржником не зареєстровано.

Згідно відповіді № від 02.07.2015 ДПС України про джерела отримання доходів іоржників - фізичних осіб, 1- інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, врахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них юдатку в ДРФО відсутня.

Згідно відповіді № від 01.07.2015 ДПС України про номери рахунків, відкритих у [анках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями, 1 - платник податків з таким податковим номером-чи серією та номером паспорта на Ібліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді № від 30.06.2015 ПФУ про осіб - боржників, які працюють за судовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, 2 - інформацію не знайдено.

Згідно відповіді №>НОМЕР_1 від 30.06.2015 ПФУ про осіб - боржників, які отримують пенсії, 2- нформацію не знайдено.

Відповідно до акту державного виконавця від 14.01.2016 боржника та його майна не розшукано.

Згідно з ч.1 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. А відповідно до частини 2 цієї статті, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до п.7 ч.1 ст.47 вказаного вище Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснювалося частково, повертається у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

В частині 4 цієї ж норми Закону передбачено, що про повернення стягувачеві виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Однак, під час розгляду скарги державним виконавцем не були надані суду докази виконання вимог вищевказаних норм та з'ясування наявності у боржника майна, і на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу (немає даних відносно володіння нерухомим, чи рухомим майном), у тому числі такого майна, яке не підлягає реєстрації в БТІ, УДАІ, тощо (побутова техніка, цінні папери, частки в статутних капіталах інших суб'єктів господарювання).

Так, в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві відсутнє посилання на докази про звернення до органів БТІ, територіального відділу органів державного земельного кадастру, нотаріуса з вимогою про надання інформації щодо наявності у боржника нерухомого майна, земельних ділянок, іншого майна тощо.

Вказані обставини свідчать про неналежне виконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків, у той час як статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено обов'язки державного виконавця, зокрема:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

- безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ;

- накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

- вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

- у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України" (Заява N 40450/04) Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

На підставі викладеного, скарга підлягає задоволенню в частині скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Водночас, вимоги скаржника в частині, щодо зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження - не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, оскільки законом передбачено, наслідки коли постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною, то зобов'язувати державного виконавця відновити виконавче провадження не має підстав, а тому вимоги скаржника в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 124 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 11, 18, 19, 49, 51, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 14, 209-210, 223, 293, 294, 383, 387 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Постанову державного виконавця Відділу ДВС Святошинського РУЮ у м.Києві Гаєвського С.М. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.01.2016р., винесену в межах виконавчого провадження № 47443550 по виконанню виконавчого листа №2/759/1731/14 від 29.04.2015р. Святошинського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 957 грн. 50 коп. - скасувати.

У задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.В. Семаніва