Справа № 344/9697/14-ц
Провадження № 22-ц/779/847/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Малєєва А.Ю., Ясеновенко Л.В.

секретаря Мельник О.В.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в обслуговуванні та користуванні житловим будинком по вул. Нова,18 в м. Івано-Франківську, приведення суцільної огорожі на межі будинків №18 та №16 до висоти 1,5 м. та прозорості не менше 50%, встановлення тротуару з ухилом не більше 20% за рахунок ОСОБА_2, відшкодування моральної шкоди 6000 грн. та судових витрат та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобовязання припинити користування самовільно зайнятою земельною ділянкою площею 0,0010 га., що належить позивачу, зобов'язання усунути перешкоди в користуванні будинковолодінням по вул. Нова,16 шляхом знесення самовільно збудованої реконструкції житлового будинку №18 добудови відповідача, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2016 року первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в обслуговуванні та користуванні житловим будинком по вул. Нова,18 в м. Івано-Франківську, приведення суцільної огорожі на межі будинків №18 та №16 до висоти 1,5 м. та прозорості не менше 50%, встановлення тротуару з ухилом не більше 20% за рахунок ОСОБА_2, відшкодування моральної шкоди 6000 грн. та судових витрат задоволено частково.

Вирішено усунути перешкоди ОСОБА_4 в обслуговуванні та користуванні житловим будинком по вул. Нова,18 в м. Івано-Франківську, шляхом приведення збудованої суцільної огорожі встановленої ОСОБА_2 до висоти 1.5 м., та прозорості не менше 50 відсотків.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобов'язання припинити користування самовільно зайнятою земельною ділянкою площею 0,0010 га., що належить позивачу, зобов'язання усунути перешкоди в користуванні будинковолодінням по вул. Нова,16 шляхом знесення самовільно збудованої реконструкції житлового будинку №18 добудови відповідача відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що обидва приписи які виносились КП «Муніципальна інспекція з благоустрою» нею не отримувались і жодних доказів які б підтверджували факт вручення їй вказаних приписів, в матеріалах справи немає. Також апелянт вказує на помилкове застосування судом першої інстанції рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 16.07.2007 року № 469, яке регулювало правовідносини на момент встановлення спірної огорожі.

Що стосується відмови в задоволенні зустрічного позову, то посилаючись на висновок будівельно-технічного дослідження №6-09/15 від 10.10.2015 року ОСОБА_2 вказує, що розпочата в 1998 році перебудова житлового будинку по вул. Нова, 18 в м. Івано-Франківську здійснювалася без належно затвердженої документації, з порушенням будівельних та санітарно-гігієнічних вимог розташування житлових будівель на земельній ділянці відносно меж суміжних ділянок із порушенням вимог земельного законодавства щодо використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Після прийняття виконкомом рішення про внесення до складу домоволодіння самочинно зведених ОСОБА_4 приміщень, по вул. Нова, 18 було добудовано ще приміщення площею 22,1 кв.м. і внесено у технічний паспорт без належних відміток про їх самочинність.

Також апелянт вказує, що частина прибудованих ОСОБА_4 приміщень житлового будинку вже в 1998 році була розташована за межею земельної ділянки, яка розділяла будинковолодіння по вул. Нова,18 та Нова,16 та фактично на 0.5 м. займала суміжну земельну ділянку по вул. Нова, 16.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову ОСОБА_4, скасувати та відмовити в позові, а зустрічний позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_4 та її представник доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, доводи представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є суміжними землекористувачами.

Так, ОСОБА_4 є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0.032 га. по вул. Нова, 18 в м. Івано-Франківську. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0573 га. по вул. Нова,16 в м. Івано-Франківську. Попередніми власниками земельної ділянки, яка на даний час належить ОСОБА_2 були: ОСОБА_6, - з 2004 року, ОСОБА_7, з 2005 року, ОСОБА_8 з 2006 року. ОСОБА_9, з 2007 року (а.с.78-80,114,138-139).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 вказувала на той факт, що ОСОБА_2 на межі земельних ділянок встановила огорожу близько 2 метрів, яка порушує допустиму висоту, граничну прозорість, а також розміщена на відстані менше одного метра до будинку. Крім того, ОСОБА_2 встановила тротуар з недопустимим поперечним ухилом, що створює людям похилого віку перешкоди у пересуванні до дороги.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з вимог ч.1,2 ст. 103, ч.2 ст. 152 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, і підставу позову повинен довести саме позивач.

На підставі листів відповіді департаменту містобудування та архітектури від 31.10.2013 року, виконавчого комітету, КП «Муніципальна інспекція з благоустрою», ВДАІ з обслуговування в Івано-Франківській області при УДАІ УМВС України в області, припису №109 від 19.03.2014 року суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про встановлення факту порушення ОСОБА_2 діючих норм будівництва огорожі, а відтак і про задоволення вимог ОСОБА_4

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2, в якому вона вказувала на самовільну реконструкцію ОСОБА_4 господарських будівель по вул. Нова,18 і як наслідок захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_2, то колегія суддів Апеляційного суду виходить з наступного

З матеріалів справи вбачається, і не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 зверталася до ІАБК в Івано-Франківській області з приводу добудови до житлового будинку ОСОБА_4 по вул. Нова,18 (а.с.46) і згідно листа від 30.10.2014р. перевіркою було виявлено «факт самовільної реконструкції господарських будівель» і те що «проводяться заходи по притягненню порушника до адмінвідповідальності». На підставі даного листа, поданого ОСОБА_2 до матеріалів справи, судом першої інстанції було встановлено, що жодних протоколів щодо цього не складалось, що підтверджено і листом цього ж органу від 24.07.2015р. (а.с.199), а факт нібито «самовільної» реконструкції господарських будівель саме на час розгляду судом даного спору в цій цивільній відсутній.

Крім того, досліджуючи матеріали інвентаризаційної справи, було встановлено, що прибудова ОСОБА_4 була здійснена до господарської споруди (сараю), і за своєю довжиною така прибудова була менша ніж існуючий сарай, і при цьому прибудова не примикала до спірної межі земельної ділянки.

Прибудовані ОСОБА_4 в 1998 році приміщення до житлового будинку, переобладнані з сараю житлові приміщення, та збудований сарай з літньою кухнею і гаражем було введено до складу домоволодіння по вул. Нова, 18 рішенням виконкому від 21.01.1999 року №11. При цьому за самовільну добудову до власного будинку в 1998 році ОСОБА_4 було оплачено штрафні санкції.

З наданих суду матеріалів вбачається, що всі переобладнання та добудови проводилися ОСОБА_4 виключно у межах належної їй земельної ділянки і на час придбання ОСОБА_2 у 2013 році домоволодіння № 16 по вул. Нова вже були узаконені. Даних про те, що у попередніх власників домоволодіння № 16 були якісь претензії чи застереження щодо здійснених ОСОБА_4 переобладнань, суду не має.

Крім цього, слід зазначити, що відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», на яку саме посилається ОСОБА_2 самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

За змістом п. 5 вказаної Постанови та відповідно до вимог ст. 376 Цивільного кодексу України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права, а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Уповноваженими на те держаними органами позову до ОСОБА_4 не заявлялося.

Що стосується посилання апелянта на висновок будівельно-технічного дослідження від 10.10.2015 року №6/09/15, то такий не може братися судом на уваги з огляду на те, що він складений за результатами питань визначений самою ОСОБА_2, та без належних документів, які були б надані обома сторонами.

За клопотанням ОСОБА_2 ухвалою суду від 16.07.2015 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, однак з причин не оплати її ОСОБА_2, така проведена не була.

Відповідно до ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

На переконання колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області, ОСОБА_2 не довела факту самовільного зайняття ОСОБА_4 частини її земельної ділянки, а відтак і порушення своїх прав, як власника земельної ділянки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: А.Ю. Малєєв

ОСОБА_10