№ 556/1825/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2016 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Іванків О.В.,

секретаря Кньовець Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Адміністрація ПАТ КБ «Приватбанк» звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 14631,17 грн.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, про що надіслав до суду письмову заяву, просив розглянути справу у відсутності представника, дав згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_1, в судове засідання не зявилась, хоча своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, надала заяву про застосування до вимог банку наслідків спливу позовної давності.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Так, судом встановлено, що 27 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір б/н, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Укладення договору відбулось шляхом приєднання відповідача позичальника ОСОБА_1 до Правил та умов, які розміщені позивачем на офіційному сайті банку, що підтверджується заявкою ОСОБА_1 на отримання кредиту та її власноручним підписом.

Як вбачається зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 гл.71 Цивільного Кодексу України щодо договору позики.

Позивач виконав умови договору, а саме надав ОСОБА_1 кредит в сумі 2000 грн., що підтверджується наданими суду письмовими доказами.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором належним чином не виконує, повернення боргу та сплату відсотків згідно затвердженого графіку не здійснює. У звязку із цим станом на 30.09.2015 року у неї утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 14631 грн. 17 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1981,32 грн, заборгованості за відсотками в сумі 8826,94 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 2650 грн., штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина), штраф в сумі 672, 91 грн. (процентна складова).

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст.ст.1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, в разі несвоєчасного повернення борг стягується в порядку виконання зобовязань. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась неповернутою, та сплати належних йому процентів.

Оскільки своїх зобовязань щодо повернення боргу відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення боргу та відсотків за користування кредитом підставними і такими, що підлягають задоволенню.

З приводу стягнення неустойки у вигляді штрафів та пені суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З наданих суду письмових доказів вбачається, що на час звернення позичальника до суду, за прострочення виконання грошового зобовязання банком нараховано відповідачу ОСОБА_1 пеню та комісію в сумі 2650 грн., штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина), та штраф в сумі 672, 91 грн. (процентна складова).

Як вбачається зі ст.256-258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами, кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у справі №6-154цс15 (постанова від 30.09.2015 року).

Аналіз письмових доказів, наданих суду, свідчить, що останній платіж за кредитом в сумі 230 грн. внесено ОСОБА_1 25.01.2013 року, і після вказаної дати відповідач будь-яких платежів не вносила.

Таким чином, з настанням часу наступного платежу за кредитом, заборгованість ОСОБА_1 вважається простроченою, з цієї дати позивач ПАТ КБ «Приватбанк» довідався або міг довідатись про порушення свого права та особу, яка його порушила, і саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності як щодо суми основного боргу за кредитом та відсотків, так і відносно пені та штрафів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що сума основного боргу та нарахованих відсотків підлягає стягненню з відповідача, оскільки позовна давність відносно цих вимог не спливла. В той же час, однорічна позовна давність відносно стягнення штрафу та повної суми пені на час судового розгляду закінчилась, оскільки позовна заява подана банком суду лише 30.10.2015 року.

У відповідності до ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи заяву відповідача, та приймаючи до уваги, що будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не наведено, позов у частині стягнення пені та штрафів підлягає частковому задоволенню.

Посилання представника позивача на узгоджений сторонами 50-річний строк позовної давності, який застосовується до всіх вимог, не приймаються судом до уваги з огляду на таке.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, як це передбачено ч.1 ст.259 ЦК України.

Згідно із частинами 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляду справи, кредитний договір укладено між сторонами не шляхом підписання письмової угоди, а шляхом приєднання, що підтвердив у своїх письмових додаткових поясненнях і представник позивача.

Долучені до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких встановлено позовну давність тривалістю п'ятдесят років, не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві, яка підписана ОСОБА_1, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме надану суду редакцію Умов, із врахуванням збільшеного строку позовної давності, розуміла відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що угода про збільшення строку позовної давності у письмовій формі між сторонами не укладалась, у звязку з чим за відсутності такої угоди збільшений строк позовної давності не може бути застосований до даних правовідносин при вирішенні спору судом.

Така правова позиція неодноразово висловлювалась судом касаційної інстанції (постанова ВССУ від 13.11.2013 року у справі №6-38753св13, від 18.12.2013 року у справі №6-40942св13), а також Верховним Судом України (постанова від 11.03.2015 року у справі №6-16цс15, від 24.02.2016 року у справі №1824цс15).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що стягнення неустойки (штрафу та пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, що у відповідності до наданого позивачем розрахунку становить 1200 грн.

Також у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат пропорційно до задоволених та відхилених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.207, 257-259, 526, 554, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.15, 30, 209, 212 ЦПК України, суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства КБ Приватбанк заборгованість по кредитному договору в сумі 12008(дванадцять тисяч вісім) грн. 26 коп., понесені позивачем у звязку із розглядом цивільної справи та підтверджені документально судові витрати в сумі 998 (девятсот девяносто вісім) грн. 76 коп. пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а всього стягнути 13007 (тринадцять тисяч сім) грн. 02 коп..

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Рівненської області через районний суд. Апеляційна скарга може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :