АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/436/16 Головуючий 1-ї інст. Єжов В.А.
Справа № 646/7644/15-ц Суддя доповідач Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про припинення права користування житловим приміщенням, покладення обовязку звільнити житлове приміщення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про припинення права користування житловим приміщенням, покладення обовязку звільнити житлове приміщення.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй на підставі договору дарування належить однокімнатна ізольована квартира № 81 у будинку № 174 корп.4 по проспекту Гагаріна у м. Харкові.

Згідно змісту договору дарування від 30.07.2003 року, реєстровий № 6155 ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 яка діє в якості представника неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняла у дар однокімнатну ізольовану квартиру № 81 в будинку № 174 корп.4 по проспекту Гагаріна у м. Харкові.

Після укладення договору дарування квартири право власності на квартиру № 81 у будинку N° 174 корп.4 по проспекту Гагаріна у м. Харкові було зареєстровано нею у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується технічним паспортом від 25.07.2005 року та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 7872861 від 26.07,2005 року.

Проте на протязі всього часу до досягнення повноліття вона мешкала разом зі своєю бабусею ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_2 віддала її на виховання бабусі, не цікавилась її життям, не приймала ніякої участі у її вихованні, не піклувалась.

Шлюб між батьками був розірваний.

Батько ОСОБА_6 Там виїхав з України на свою батьківщину.

Мати ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_3, від цього шлюбу вони мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Їй виповнилося 18 років, вона має намір створити свою сімю та проживати у належній їй квартирі, проте не має можливості, оскільки в ній зареєстровані та мешкають її мати з новим чоловіком ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_7.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про його скасування та ухвалення нового, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування положень Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.

Розглядаючи спір, суд у повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, при цьому повно зясував та встановив дійсні обставини справи.

Встановлено, що сторони у справі є матір та донька.

ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 30 липня 2003 року (а.с.12) подарувала своїй донці квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12), при цьому дар прийняла ОСОБА_5, діюча як представник неповнолітньої ОСОБА_1.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 01 вересня 2003 року.

За даними довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію №5486 від 09 червня 2015 року (а.с.5) сторони у справі, як члени сімї власника зареєстровані в квартирі з 2002 року по цей час:

-ОСОБА_4 мати з 18 січня 2002 року;

-ОСОБА_1 власник з 09 квітня 2002 року;

-Сестра власника ОСОБА_7 з 08 липня 2008 року.

До укладення договору дарування від 30 липня 2003 року спірна квартира належала відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2001 року, реєстровий номер №13024, який був зареєстрований в Харківському бюро технічної інвентаризації 24 грудня 2001 року, реєстр №П-(-6568 (а.с.12).

Саме з того часу відповідач ОСОБА_4 проживає в спірній квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що право члена родини власника житла користуватись цим житлом є похідним від права власності його власника прийняв до уваги, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_7 постійно проживають у спірній квартирі.

При цьому суд керувався вимогами ст. 405 ЦК України.

Згідно положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема його дружина, діти і батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про виселення.

Разом із тим, підстави виселення членів сімї (як і колишніх членів сімї) власника передбачені ст. 157, ч. 1 ст. ст. 116 ЖК України.

Судова колегія з висновками суду першої інстанції погоджується у повному обсязі, оскільки дійшов він їх на основі повно і всебічно зясованих обставин, з урахуванням фактичних обставин.

Оцінивши належність, допустимість наявних у справі доказів у їх сукупності, виконавши вимоги цивільного судочинства, суд вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦПК України суд привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, узяв до уваги, що позивачем не надано доказів порушення її прав ОСОБА_8, який зареєстрований за іншою адресою.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних та допустимих, у розумінні вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України, доказів на підтвердження своїх посилань щодо неможливості нею користуватися своїм майном і наявності протидії їй у цьому з боку відповідачів.

Приймаючи до уваги, що позбавлення житла можливе лише на підставі вимог закону, який регулює житлові правовідносини, судова колегія вважає, що суд ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, підстав для задоволення доводів апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -