Справа № 373/3198/15-ц Головуючий у І інстанції Свояк Д. В.
Провадження № 22-ц/780/1975/16 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 19 24.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28 серпня 2015 року він передав відповідачу ОСОБА_2 24 000 грн. авансу у рахунок укладення у майбутньому основного договору купівлі-продажу будинку, що розташований у с. Стовп'яги, Переяслав-Хмельницького району, Київської області, про що відповідачем була складена розписка.

Проте, ОСОБА_2 у добровільному порядку взяті кошти не повертає, через що вважає необхідним звернутися до суду із вимогою про стягнення з відповідача сплаченого авансу.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 24 000 грн. авансу та судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки основний договір між сторонами укладений не був, а відповідач у добровільному порядку взяті кошти авансу не повернув, то позовні вимоги про стягнення зазначених коштів підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2013 року ОСОБА_3 передав відповідачу ОСОБА_2 24 000 грн. авансу у рахунок укладення у майбутньому основного договору купівлі-продажу будинку, що розташований у с. Стовп'яги, Переяслав-Хмельницького району, Київської області, про що сторони склали розписку (а. с. 9).

З матеріалів справи також вбачається та було вірно встановлено судом, що на момент звернення ОСОБА_3 до суду із цим позовом основний договір купівлі-продажу між сторони укладений не був, а у добровільному порядку ОСОБА_2 взятих коштів не повертає, що також визнається сторонами.

У ч. 2 ст. 570 ЦК України встановлено презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що оскільки договір купівлі-продажу будинку, в якості платежів по якому передавався аванс, укладеним не був, то передані відповідачу кошти збережені ним без достатньої правової підстави і підлягають поверненню позивачу, тому ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апелянта про те, що взяті ним кошти є завдатком, а тому не підлягають поверненню, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач передав відповідачу вказані кошти з метою укласти у подальшому договір купівлі-продажу, який укладений так і не був, а тому посилання апелянта щодо визначення даних переданих коштів як завдатку є такими, що не відповідають закону, оскільки правова природа отриманих відповідачами коштів є авансом, що також було вірно встановлено місцевим судом.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б могли бути підставою для його скасування, через що апеляційна скарга підлягає відхиленню із залишенням рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: