АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І, Одинака О.О.

секретар: Герман Я.І.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника за дорученням ОСОБА_2, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його дід ОСОБА_6, який постійно проживав і був зареєстрований АДРЕСА_1

Посилався на те, що після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 За життя 06.03.2007 року ОСОБА_6 вчинив на його користь заповіт. Спадкоємцями за законом були сини померлого: ОСОБА_2 та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. На момент смерті діда він був неповнолітнім, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Постановою державного нотаріуса від 20.10.2015 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок.

№22-ц/794/565/16 Головуючий у 1 інстанції Олексюк Т.І. Категорія 39 Доповідач Перепелюк Л.М.

Вважав, що належність житлового будинку померлому ОСОБА_6 підтверджується записами у погосподарських книгах Нижньостановецької сільської ради.

Просив постановити рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно: житловий будинок (літ. А-І, МС) загальною площею 88,90кв.м., житловою площею 63,30кв.м., вартістю 112500 гривень, та господарські будівлі та споруди: літню кухню, веранду (літ. Б, б), сараї (літ. В, Г, Е, Ж), вбиральню (літ. Д), навіс (літ. З), 1/2 колодязя (1/2 К), огорожу(№ 2-4), загальною вартістю будівель та споруд 174453 гривень, що розташовані в АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно: житловий будинок (літ. А-І, МС), загальною площею 88,90кв.м., житловою площею 63,30кв.м., вартістю 112500 гривень, та господарські будівлі та споруди: літню кухню, веранду (літ. Б, б), сараї (літ. В, Г, Е, Ж), вбиральню (літ. Д), навіс (літ. З), 1/2 колодязя (1/2 К), огорожу(№ 2-4), загальною вартістю будівель та споруд 174453 гривень, що розташовані в АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність визнання права власності за ОСОБА_4 на спадкове майно за заповітом від 06.03.2007 року після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального права та на підставі поданих сторонами доказів.

В судовому засіданні дослідженими судом першої інстанції доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Нижні Станівці Кіцманського району Чернівецької області помер ОСОБА_6 який постійно з 1970 року проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть та виданою виконкомом Нижньостановецької сільської ради довідкою № 310 від 29.10.2015 року.

06.03.2007 року ОСОБА_6 вчинив на користь позивача - ОСОБА_4 заповіт.

На час смерті ОСОБА_6 позивач ОСОБА_4 був неповнолітнім, так як днем його народження є ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 були його сини: ОСОБА_2 та ОСОБА_7, батько позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Постановою державного нотаріуса Кіцманської державної нотаріальної контори від 20.10.2015 року ОСОБА_4 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будівлі.

Житловий будинок АДРЕСА_1 1970 року забудови, розташований на земельній ділянці за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,25 га.

Належність вказаного будинку померлому ОСОБА_6 підтверджується виданою виконкомом Нижньостановецької сільської ради довідкою № 310 від 29.10.2015 року та випискою із погосподарських книг.

Відповідач ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не звертався, а заповіт на імя ОСОБА_4 ним не оспорювався.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчих комітетів сільських рад, які видавалися на підставі записів у погосподарських книгах, тобто виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року.

В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, яка втратила чинність 13.12.1995 року, передбачала обов'язкову реєстрацію будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформленням права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення у встановленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Оцінюючи наведені норми в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту належності на праві власності на момент смерті-ІНФОРМАЦІЯ_3 року- ОСОБА_6 житлового будинку (літ. А-І, МС), загальною площею 88,90кв.м., житловою площею 63,30кв.м., вартістю 112500 гривень, та господарських будівель та споруд: літньої кухні, веранди (літ. Б, б), сараїв (літ. В, Г, Е, Ж), вбиральні (літ. Д), навісу (літ. З), 1/2 колодязя (1/2 К), огорожі(№ 2-4), загальною вартістю будівель та споруд 174453 гривень, що розташовані в АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_4 також довів, що згідно заповіту він є єдиним спадкоємцем належного померлому на момент смерті майна, так як, будучи неповнолітнім на момент відкриття спадщини вважався таким, що прийняв її своєчасно, а тому висновок суду про обґрунтованість його позовних вимог і задоволення позову в повному обсязі є правильним.

Посилання заявника у апеляційній скарзі на незаконність рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, та те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, і те, що суд не сприяв повному, об'єктивному встановленню обставинам справи, є надуманими, спростовується неведеними вище обставинами.

Безпідставним і таким, що не відповідає нормам ЦПК України, є також твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, оскільки таким, на думку заявника, могла бути тільки сільська рада.

Як встановлено судом 1-ї інстанції відповідач ОСОБА_2 і батько позивача ОСОБА_7-ОСОБА_7- є синами померлого ОСОБА_6, а тому, відповідно до ст.1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги.

Відповідно до ст..1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Таким чином, за відсутності заповіту на ім'я позивача ОСОБА_4 спадкувати майно після смерті батька мали би відповідач ОСОБА_2 і батько позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_7 Оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тому лише ОСОБА_2 є відповідачем по справі, що правильно визначив позивач ОСОБА_4 при зверненні з позовом до суду.

Відповідно до ст..33 ЦПК України тільки за клопотанням позивача суд може замінити відповідача, або залучити до участі у справі співвідповідача.

Крім того, про те, що позивачем правильно визначено особу відповідача, свідчить той факт, що відповідач заперечує, тобто оспорює право позивача на спадщину.

За таких обставин, у суду не було підстав ні для заміни відповідача, ні для залучення до участі у справі співвідповідача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, заявник не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду І інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 307, 308, ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: