Головуючий суду 1 інстанції - Акулов Є.М.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 414/2008/15-ц
Провадження № 22ц/782/250/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря - Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 02 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 02.03.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування відмовлено.

ОСОБА_2 не погодилась із вказаним рішенням, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, звернулась до суду з апеляційною скаргою на нього, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5 і після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до вимог ст. 1269 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) із заявами про прийняття спадщини в установлений ст. 1270 ЦК України строк звернулися ОСОБА_2, яка є дружиною померлого, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які є доньками померлого.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

При цьому необхідно з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Безпорадний стан в такому випадку слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення ж особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Саме такі висновки містяться у п.6 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у п.4 листа від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Позивачкою суду не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі умисно уникали обов'язку забезпечення підтримки та допомоги спадкодавцю.

При цьому колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 в судовому засіданні особисто пояснила, що до відповідачок стосовно надання підтримки та допомоги ОСОБА_5 ні спадкодавець, ні вона не звертались, і, приймаючи до уваги стан здоров'я чоловіка, необхідну йому підтримку та допомогу вона спроможна була надавати сама, що і робила.

Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_5 інвалідом не був, отримував пенсію у розмірі, що перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (а.с.95).

При цьому достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_5 було неналежне матеріальне забезпечення, у зв'язку із чим він потребував матеріальної підтримки від відповідачів, позивачкою суду також не надано.

Також колегія суддів приймає до уваги, що, відповідно до п.11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, потребу особи в сторонньому нагляді, догляді або допомозі визначають медико-соціальні експертні комісії.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_5 або інша особа в його інтересах зверталися до медико-соціальної експертної комісії із зазначеним питанням, суду надані не були.

Крім того встановлено, що ОСОБА_5 або інша особа в його інтересах до ВКК КУ «Кремінське РТМО» з питанням про отримання у відповідності до Порядку призначення та виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 558, довідки про потребу особи в сторонньому нагляді, догляді або допомозі також не звертались (а.с.96-97).

Колегія суддів також приймає до уваги, що з клопотаннями про призначення судової медичної експертизи (посмертної) з питаннями щодо встановлення безпомічності ОСОБА_5, неспроможності його своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя та потреби стороннього догляду, допомоги та піклування до суду сторони не звертались.

При таких обставинах колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачкою не доведені факти щодо безпорадного стану спадкодавця, його потреби в отриманні допомоги від доньок (які проживали окремо) за умови надання допомоги дружиною та ухилення відповідачів від надання допомоги батьку.

При цьому та обставина, що відповідачі не спілкувалися з батьком протягом тривалого часу, не свідчить про факт їх умисного ухилення від надання допомоги.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: