Справа № 462/1701/12 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/1919/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

В лютому 2012 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Родовід Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року ВАТ «Родовід Банк», який було укладено ОСОБА_4, як позичальником, з вказаним банком.

На обґрунтування позову банк зазначає, що навиконання умов кредитного договору №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року ВАТ «Родовід Банк» надав відповідачу ОСОБА_4 кредит сумою 10485,00 дол. США, строком до 02 квітня 2013 року із сплатою 12,50% річних. 30 вересня 2008 року додатковою угодою до кредитного договору було встановлено процентну ставку в розмірі 14,5% річних. На забезпечення виконання кредитного договору 02 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалася перед кредитором за виконання відповідачем ОСОБА_4, всіх його зобов'язань в повному обсязі, що випливають із кредитного договору та усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії. Відповідачем ОСОБА_4зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконуються. Станом на 23 січня 2010 року заборгованість за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року складає 12 268,94 дол. США (що еквівалентно 98026,38 грн.) з яких: 4535,00 дол. США- заборгованість за кредитом, 543,15 дол. США - заборгованість за нарахованими відсотками, 7190,79 дол. США - нарахована пеня, які позивач просить стягнути з відповідачів в повному обсязі.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2012 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» 4 535 доларів США заборгованості за кредитом, 543 долари 15 центів США заборгованості за нарахованими відсотками, 7 190 доларів 79 центів США нарахованої пені, а всього 12268 доларів 94 центи США, що в еквіваленті становить 98 026 грн. 38 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Це рішення суду оскаржила ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі посилається на порушення судом при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення при неповно з'ясованих обставинах справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що судом необґрунтовано проведено стягнення пені в розмірі, що значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших істотних обставин. Крім того, стверджує, що судом не взято до уваги, що вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором відповідачам не надсилалась та відсутні в матеріалах справи, оскільки листи-повідомлення про заборгованість, які є в матеріалах справи не є вимогами про дострокове повернення частини кредиту, оскільки не містять посилання на положення ч. 2 ст. 1050 ЦПК України та волевиявлення позикодавця про дострокове повернення неповернутої частини кредиту.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 13-140).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3на обґрунтування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, 02 квітня 2008 року, ВАТ «Родовід Банк», найменування якого змінено на ПАТ «Родовід Банк», уклав зі ОСОБА_4, як позичальникомкредитний договір №41.1/АА-00005.08.2, за умовами якого вказаний банк надав цьому позичальнику кредит в сумі 10 485,00 дол. США, терміном по 02 квітня 2013 року включно, із сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 12,50% річних. (а.с. 6).

Додатковою угодою до кредитного договору №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року, яка була укладена 30 вересня 2008 року між цими ж сторонами, було встановлено процентну ставку в розмірі 14,5% річних. (а.с. 13).

ВАТ «Родовід Банк» свої зобов'язання за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року виконав повністю, що стверджується випискою/особовим рахунком з 02 квітня 2008 року по 23 січня 2012 року від 02 квітня 2008 року. (а.с. 15)

Судом встановлено також, що на забезпечення виконання кредитного договору №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року ВАТ «Родовід Банк» було укладено з відповідачем ОСОБА_2 договір поруки. Згідно з п.1.1 цього договору відповідач ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати перед ВАТ «Родовід Банк» у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_4 за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем ОСОБА_4 (а.с. 22).

Також, 30 вересня 2008 року, між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору поруки до кредитного договору №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 засвідчила, що вона ознайомлена зі збільшенням процентної ставки, за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року, до 14,5% річних. (а.с. 24).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.п. 3.1.1. кредитного договору №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_4 зобов'язався, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10» числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 174,75 дол. США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок ВАТ «Родовід Банк». Датою сплати заборгованості за кредитом та процентами є день зарахування коштів на рахунки. (а.с. 6).

У відповідності до п. 3.6. кредитного договору №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_4 зобов'язався за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати ВАТ «Родовід Банк» за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. (а.с. 7).

Станом на 23 січня 2010 року, внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_4 зазначених умов договору, заборгованість за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року склала: 4 535,00 дол. США - заборгованість за кредитом, 543,15 дол. США - заборгованість за нарахованими відсотками, 7190,79 дол. США - нарахована пеня, а всього 12268,94 дол. США, що в еквіваленті становить 98026,38 грн., що стверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року. (а.с. 14).

Надані позивачем розрахунки боргу щодо тіла кредиту та відсотків за користування кредитом відповідачами не спростовані та фактично не оскаржуються.

Колегія суддів вважає такі розрахунки обґрунтованими, а визначені суми заборгованості за кредитом в розмірі 4 535,00 дол. США та за нарахованими відсотками в розмірі 543,15 дол. США такими, що підлягають стягненню на користь позивача.

Проте колегія суддів не може погодитись в повній мірі з рішенням суду в частині розміру стягнутої пені за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року, який, на думку судової колегії, підлягає зменшенню з врахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення.

Розмір нарахованої позивачем та стягнутої судом неустойки за цим кредитним договором становить 7190,79 дол. США, що майже у двічі перевищує суму боргу за кредитом.

Із матеріалів справи убачається, що внаслідок кризових явищ, в тому числі значного знецінення грошової одиниці України, відповідачі не в стані належним чином виконати взяті на себе зобов'язання з погашення боргу у валюті і тому колегія суддів цю обставину вважає істотною.

Не маючи змогу подати заву про зменшення розміру неустойки в суді першої інстанції за умов проведення заочного розгляду справи, відповідач в апеляційній скарзі фактично звернулась з такою заявою до апеляційного суду.

З урахуванням значного перевищення нарахованої суми неустойки над збитками за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року та на підставі ч.3 ст.551 ЦК України колегія суддів вважає можливим зменшити неустойку за цим кредитним договором до розміру заборгованості, та визначити таку в сумі 4 535 доларів США, тобто в межах суми боргу по кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом ч.4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі не встановлення такого строку порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, або протягом одного року від дня укладення договору поруки(якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 17.09.2014 р. у цивільній справі № 6- 53 цс , виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

В цій же постанові Верховний Суд України зазначив, що «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки, слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані положення норм матеріального права та фактичні обставини справи, не перевірив належним чином обставини, що мають значення для справи, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для солідарного стягнення боргу зі ОСОБА_2, як поручителя.

Зокрема, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1.), що порука припиняться з припиненням дії Кредитного договору (а.с.23), не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Судовою колегією встановлено, що ПАТ «Родовід Банк» реалізував своє право, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України, щодо дострокового погашення кредиту, скерувавши 20 липня 2011 року за вих. №136.1-11-б.б./1106 позичальнику ОСОБА_4 лист-претензію про погашення боргу, встановивши строк до 25 липня 2011 року достроково повернути суму кредиту за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 року, сплатити проценти за користуванням кредитом та суму нарахованої пені (а.с.200-201), чим змінив строк виконання основного зобов'язання, однак з позовною вимогою про погашення боргу позивач вперше звернувся до поручителя ОСОБА_2 з пропуском шестимісячного строку, лише 23 лютого 2012 року.

Таким чином, беручи до уваги фактичні обставини справи, положення ч.4 статті 559 ЦК України з урахуванням вказаних вище правових позицій Верховного Суду України, викладених у відповідній постанові, які, згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, судова колегія приходить до висновку, що зобов'язання ОСОБА_2 за договором поруки від 02 квітня 2008 року припинилися, а відтак є помилковим висновок районного суду про наявність правових підстав для солідарного покладення відповідальності на поручителя за виконання боргових зобов'язань позичальника.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити це рішення.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає. що оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову до ОСОБА_2 слід скасуватита ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ«Родовід Банк» до ОСОБА_2про солідарне стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008.

Це ж рішення суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 пені в розмірі 7190 доларів 79 центів США слід змінити, зменшивши суму такого стягнення, до суми боргу за кредитом в розмірі 4535 доларів США.

Окрім того, виходячи із положень ст.88 ЦПК України щодо порядку розподілу судових витрат та пропорційності їх стягнення, в залежності від розміру задоволених позовних вимог, судова колегія приходить до висновку, що вказане рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_2 в дохід держави судового збору в розмірі 980 грн. 26 коп. слід скасувати, а в частині стягнення судового збору зі ОСОБА_4змінити, зменшивши суму такого стягнення до 768 гривень.

В той же час, з ПАТ «Родовід Банк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в розмірі 1078 грн.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1, 4 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 вересня 2012 року у частині задоволення позову до ОСОБА_2та в частині стягнення із ОСОБА_2солідарно в користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»судового збору в розмірі 980 грн. 26 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 р..

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 вересня 2012 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» пені за кредитним договором №41.1/АА-00005.08.2 від 02 квітня 2008 р. в розмірі 7190 доларів 79 центів США змінити, зменшивши суму такого стягнення, яку визначити в розмірі 4535 доларів США та зменшити загальну суму боргу, яка підлягає стягненню зі ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» за кредитним договором до 9613 доларів 15 центів США.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 вересня 2012 року в частині стягнення судового збору зі ОСОБА_4змінити, зменшивши суму такого стягнення. Стягнути із ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збірв розмірі 768 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1078 грн..

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.