Справа № 466/5388/15 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/2130/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивача ОСОБА_3;

Бондаренка Є.В. - представника ПАТ „УкрСиббанк",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3, посилаючись на ст.ст. 203, 215, 228, 236 ЦК України, звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" (у подальшому - „Банк"), у якому просив суд ухвалити рішення, „яким визнати недійсним договір № 0 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна від 08.03.2014 р., укладений між ОСОБА_3 та ПАТ „Укрсиббанк" або розірвати його з 04.03.2015 р.".

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 08 березня 2014 року він в магазині «Ельдорадо» на проспекті В.Чорновола 65 в м. Львові придбав у кредит відеокамеру, для чого уклав 08.03.2014 року з Банком Договір № 0 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна (в подальшому - „Кредитний договір"), згідно якого він мав сплачувати щомісячно до 05 числа по 78 грн.

10.10.2014 року йому на мобільний номер прийшло повідомлення про те, що у нього є заборгованість по кредиту. Він зателефонував в Банк, де йому повідомили, що у нього є заборгованість 228 грн., з яких - 150 грн. штрафу та 78 грн. черговий платіж за жовтень.

Подібні повідомлення йому продовжували надходити і у подальшому, що (на думку позивача) було викликано тим, що у програмі з обліку платежів по кредитах ПАТ „УкрСиббанк" є специфічна особливість, відмінна від аналогічних програм інших банків, яка і створює вищезазначену проблемність в обліку сплачених по кредиту коштів та дискримінує права споживача.

Стверджував, що розраховував взяти безвідсотковий споживчий кредит і достроково (до 10.03.2015 року) його погасити без сплати відсотків за користування кредитом, оскільки ст. 11 Закону України „Про захист прав споживача" забороняє кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, а відтак вважає, що відповідачем були порушені вимоги, які передбачені пунктом 8 статті 11 та пунктом 2 статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів" (а.с. 1-7).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 100-101).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати „і направити на новий розгляд", покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що Кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема - вимогам Закону України „Про захист прав споживачів" (а.с. 105-109).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника Банку, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а ч. 3 ст. 61 ЦПК України - що обставини, встановлені судовим рішенням у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що позивачем ОСОБА_3 вже оскаржувалися окремі положення Кредитного договору - з тих підстав, що ці положення не відповідають вимогам Закону України „Про захист прав споживачів". Зокрема, ним оскаржувалися положення Кредитного договору від 08.03.2014 року, які передбачають нарахування комісії та штрафних санкцій.

В той же час, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22.01.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.04.2015 року, ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову до ПАТ „УкрСиббанк" про скасування штрафних санкцій та відшкодування моральної шкоди (а.с. 52-54, 55-58), а рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13.10.2015 року, ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову до ПАТ „УкрСиббанк" про захист прав споживачів фінансових послуг і відшкодування моральної шкоди (а.с. 59-63, 74-75).

В ході розгляду вище згаданих цивільних справ судами, як першої, так і апеляційної інстанцій було встановлено, що положення Кредитного договору від 08.03.2014 року не суперечать вимогам Закону України „Про захист прав споживачів".

Частиною 2 ст. 295 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

В той же час, апеляційна скарга ОСОБА_3 фактично повторює доводи, які були наведені згаданим позивачем у його позовній заяві, однак не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необгрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини судом були встановлені неповно та (або) неправильно; які саме докази судом були неправильно досліджені чи оцінені); які нові обставини та докази підлягають встановленню чи оцінці, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, які саме норми матеріального права судом першої інстанції були порушеними або неправильно застосованими.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: