Справа № 712/2-5153/2011
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Власова С.О., Фазикош Г.В.

секретарі: Сочка І.І.,

за участі представників сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна (грошей),

В С Т А Н О В И Л А:

У 2009 році ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 33 453,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів, 585,42 грн. в якості 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та судові витрати по справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що між ним і відповідачем було укладено договір оренди автобуса від 24.07.2008р., згідно з умовами якого загальний розмір орендної плати за весь період користування цим транспортним засобом складав 780,00 грн. У період з 21.07.2008р. по 27.11.2008р. позивач платіжними дорученнями сплатив відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 34 233,00 грн. Різниця між цією сумою (34 233,00 грн.) і сумою орендної плати (780,00 грн.) становить 33 453,00 грн., а тому ці грошові кошти безпідставно отримані відповідачем. Оскільки відповідач не виконав зобов'язання з повернення цих грошових коштів, він повинен сплатити 3% річних від їх суми.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 33 453,00 грн. (тридцять три тисячі чотириста п'ятдесят три грн. 00 коп.) безпідставно отриманих грошових коштів та 585,42 грн.(п'ятсот вісімдесят п'ять грн. 42 коп.) 35 річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 341,00 грн. (триста сорок одну грн. 00 коп.) судового збору, 250,00 грн.(двісті п'ятдесят грн. 00 коп.) витрат з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи та 3 000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.) витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, якою просить: скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні повністю.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановивши обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

Зокрема, судом першої інстанції невірно кваліфіковані дійсні правовідносини, що склалися між сторонами. Насправді такі є господарськими.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено в судовому засіданні, що 24 липня 2008 року між позивачем і відповідачем, не як суб'єктами господарювання (підприємцями), укладено договір оренди транспортного засобу, згідно з умовами якого відповідач надав позивачеві в оренду транспортний засіб (автобус) «БАЗ», н/з НОМЕР_1, строком на один рік і орендною платою за весь період користування цим транспортним засобом в розмірі 780,00 грн.

У період часу з 21.07.2008р. по 27.11.2008р. позивач платіжними дорученнями сплатив відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 34 233,00 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2011р. зазначено, що передумовою виникнення спору у даній справі було укладення між сторонами договору оренди вказаного транспортного засобу «БАЗ», н/з НОМЕР_1, який не охоплював в собі зобов'язання щодо розпорядження грошовими коштами в сумі 34 233,00 грн. У цій ухвалі суду також вказується на необхідність визначення можливості розгляду спору в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

На виконання вказівки суду касаційної інстанції суд першої інстанції, визнав, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, про що постановив відповідну ухвалу від 30.09.2015р. про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

Також, враховуючи наведені вище висновки і мотиви суду касаційної інстанції, судом першої інстанції визнано вірно, що спірні правовідносини між сторонами по справі виникли саме внаслідок укладення між ними договору оренди автобуса, і цей договір не передбачав грошового зобов'язання позивача по сплаті відповідачу 34 233,00 грн.

З цього слідує, що у відповідача відсутні правові підстави для отримання вказаних грошових коштів за умовами такого договору оренди.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вказані кошти сплачені позивачем за надані йому транспортні послуги, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 19 пункту 2 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою КМУ від 18.02.97 №176, транспортні послуги - це діяльність, пов'язана із задоволенням потреби населення в перевезеннях автомобільним транспортом.

Відповідно до п.1 цих же Правил, вони визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов'язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Оскільки відповідач не надав суду ні укладеного з позивачем договору про надання послуг з перевезення, ні паспорту маршруту, а у судовому засіданні визнав відсутність у нього письмових доказів про надання позивачу транспортних послуг, суд визнає,що відповідачем не доведено факту надання позивачеві таких послуг.

Між тим, суд відхиляє доводи представника відповідача про встановлення рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24.09.2009р. у справі №22-1280/2009р. факту сплати позивачем спірних грошових коштів в якості оплати за надані відповідачем транспортні послуги, оскільки у цьому рішенні міститься висновок суду лише про те, що вказані грошові кошти не є орендними платежами за користування транспортним засобом. Відтак цим рішенням суду додатково стверджується відсутність підстав для отримання відповідачем грошових коштів позивача.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно отримав від позивача грошові кошти в сумі 33 453,00 грн.

Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, відповідач був зобов'язаний повернути позивачеві ці грошові кошти. Не зробивши цього відповідач порушив грошове зобов'язання.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді