АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3467/16 Справа № 199/409/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Осіяна О.М.

за участю секретаря - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2016 року по справі за заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергія Вячеславовича, Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2016 року позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус ДМНО Мазуренко С.В., Амур-Нижньодніпровський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання правочину недійсним - повернута позивачу з підстав, передбачених ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про її скасування та передачу справи на розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу скасувати і передати питання на розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року позовна заява ОСОБА_4 залишена без руху, оскільки позивач зазначила не вірно свою адресу; не вказані підстави, з яких позивач просить визнати недійсним правочин в цілому, оскільки в тексті позову зазначено, що арешт був накладений ВДВС тільки на 1/2 частину квартири, що належала ОСОБА_5, а у ОСОБА_5 будь-яких зобов'язань перед позивачкою не було; не зазначено, чи проводяться на теперішній час стягнення заборгованості по аліментам з відповідача на користь позивачки шляхом утримання з його пенсії; не вказано в позові місце перебування чи реєстрації відповідача ОСОБА_5, оскільки квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_6; не вказано, з яких причин позивачка не зазначає інформацію про знаходження відповідача ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі, оскілки ця інформація була встановлена при розгляді позову позивачки, який за її заявою залишений без розгляду. Позивачу було запропоновано в термін до 08 лютого 2016 року, але не більше 5 днів з дня отримання ухвали, усунути недоліки.

08 лютого 2016 року на виконання вище вказаної ухвали, позивачем надана нова позовна заява, але незважаючи на це, ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2016 року позовна заява ОСОБА_4 - визнана неподаною та повернута заявнику.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином не виконав вимоги ухвалу суду від 22 січня 2016 року про залишення позовної заяви без руху, а саме не зазначила підстави, з яких вона просить визнати недійсним правочин в цілому.

Проте, із зазначеним висновком судді погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно ч.2 ст.121 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо він відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст.ст.119,120 ЦПК України, не сплатить суми судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 130 ЦПК України, у попередньому судовому засідання суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; з'ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин; за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів та виклик свідків, про проведення експертизи, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача, особи, яка надає правову допомогу, або про судові доручення щодо збирання доказів; у невідкладних випадках проводить огляд на місці, огляд письмових і речових доказів; за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про вжиття заходів забезпечення позову; вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду.

У зв'язку з чим, вимоги суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки ці вимоги можуть бути уточнені саме під час попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу ч. 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначене свідчить про те, що суд не врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів.

У даному випадку судом першої інстанції така справедливість судових процедур щодо позивача була порушена.

Наявність формальних підстав для повернення заяв не повинна бути причиною нехтування принципами справедливості, доступності правосуддя та процесуальної економії.

За таких обставин повернення позовної заяви з підстав невиконання зазначених вказівок суду не відповідає вимогам закону, у зв'язку із чим доводи апеляційної заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду необхідно скасувати на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2016 року - скасувати та направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню по справі.

Судді: