АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1919/15-ц 22-ц/774/95/К/16
Справа № 216/1919/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/95/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 (4) Доповідач Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар - Петренко К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 освіти Криворізької районної державної адміністрації ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 07 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 освіти Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 освіти Криворізької районної державної адміністрації про скасування незаконного наказу № 29-к/тм від 22.01.2015 року, поновлення на роботі, стягнення середньогозаробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював викладачем фізики та математики у Комунальному закладі «Новопільський НВК». З лютого 2014 року на нього постійно здійснювались незаконні заходи психологічного та морального насильства з боку директором закладу ОСОБА_6 Продовжуючи заходи незаконного тиску, ОСОБА_6 незаконно відмовила в задоволенні його письмової заяви на позачергову атестацію (що було необхідно для організації навчального процесу та виконання державних завдань), тим самим поставила виконання навчальної програми під ризик, також, користуючись службовим становищем із власних корисливих мотивів, разом із заступником ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 примушували учнів 10 та 11 класів писати на нього безпідставні та необґрунтовані скарги.

Службові розслідування з приводу скарг не проводилися і він не мав змоги довести свою невинуватість за оголошення незаконної догани. Після виходу з лікарняного 03.03.2015 року йому було запропоновано написати заяву про звільнення, однак він відмовився. На засідання профспілки закладу, щодо розгляду питання стосовно клопотання про розірвання з ним трудової угоди, яке відбулося 05.03.2015 року, в порушення норм Кодексу законів про працю України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» позивача запрошено не було.

10.03.2015 року керівник ОСОБА_4 освіти Криворізької районної державної адміністрації ОСОБА_10 повідомила його, що на підставі клопотання директора Комунального закладу «Новопільский НВК» ОСОБА_6 буде видано наказ про його звільнення на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України, тобто вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Усно повідомили, що дане клопотання ґрунтується на матеріалах, вказаних в скаргах учнів Комунального закладу «Новопільский НВК» та їх батьків.

12.03.2015 року йому було видано наказ про звільнення за п.3 ст. 41 КЗпП України. Вважає даний наказ незаконним та безпідставним, оскільки він не вчиняв жодного аморального проступку. Після уточнення позову у травні 2015 року, просив суд визнати його звільнення на підставі п.3 ст.41 КЗпП України незаконним, поновити його на посаді вчителя фізики та математики Комунального закладу «Новопільська НВК», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3000 грн. за весь час вимушеного прогулу, а також 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогі від 07 серпня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що справу розглянуто з порушенням правил підсудності, оскільки він у встановленому законом порядку не зареєстрований в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу. Суд не зясував всі обставини справи, дійшов помилкового висновку щодо законності його звільнення та не звернув увагу, що звільнення відбулося на підставі загальної оцінки його поведінки, без підтвердження конкретними фактами та доказами, що не дає підстав для висновку про вчинення ним аморального поступку не сумісного з продовженням даної роботи; не врахував, що наказ про звільнення не містить посилань на конкретний аморальний поступок та обставини його вчинення, а також залишив поза увагою те, що його звільнення відбулося через упереджене ставлення до нього директора КЗ «Новопільський НВК» ОСОБА_5

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача, за вчинення ним аморального проступку, несумісного з продовженням роботи на посаді вчителя, було проведено з дотриманням трудового законодавства.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.ст. 213-214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам, рішення суду, що переглядається не відповідає з наступних підстав.

Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

Судом встановлено, що 05.11.2013 року ОСОБА_2 прийнятий на посаду вчителя математики та фізики Комунального закладу «Новопільський навчально-виховний заклад (загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад)».

Наказом № 29-к/тр від 11.03.2015 року ОСОБА_4 освіти Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області його, звільнено з роботи з 12.03.2015 року на підставі п.3 ст.41 КЗпП України.

Видаючи наказ про звільнення з роботи за вчинення ОСОБА_2 аморального проступку, несумісного з продовженням роботи, адміністрація відділу освіти Криворізької районної державної адміністрації не зазначила в ньому за вчинення саме якого проступку та якою негідною поведінкою він себе скомпрометував та порушив моральні норми, які є підставою для звільнення.

В наказі зазначено лише норми статті та пункти Кодексу законів про працю України та посилання на клопотання директора школи від 06.03.2015 року.(а.с.8)

Як пояснила в суді апеляційної інстанції представник відповідача директор школи ОСОБА_5, підставою для звільнення ОСОБА_2 є його поведінка на уроках, а саме висловлювання на адресу дівчат, з приводу, на його погляд, неналежного їх ставлення до навчання та дисципліни, а саме запізнення на уроки. Вважає ці висловлювання таким аморальним проступком, що за своїм характером несумісний з продовженням роботи вчителя.

Судом першої інстанції допитані свідки: батьки дівчат та колеги позивача. З наданих суду пояснень вбачається, що особисто ніхто не був свідком образливих висловлювань ОСОБА_2 на адресу дівчат. Свідок ОСОБА_11, пояснила що в січні 2015 року позивач виразив недовірку директору школи, після чого, на її думку, на нього зі сторони адміністрації школи почався певний тиск. Колегія суддів, при цьому, звертає увагу і на те, що всі заяви батьків учнів датовані саме січнем-лютим 2015 року. Свідок ОСОБА_9 також пояснила, що на початку 2015 року директор школи повідомила про конфліктну ситуацію, до цього часу в школі лише обговорювали випадки некоректної поведінки ОСОБА_2

Допитані в суді апеляційної інстанції свідки, учні школи які навчались на час роботи ОСОБА_2: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 пояснили, що їх вчитель фізики та математики у разі запізнення на урок примушував стояти біля дверей, на адресу дівчат говорив такі слова: «як можна бути такою тупою». Вони, в свою чергу, розповідали про це батькам, які звернулися до директора школи, яка запропонувала їм написати з цього приводу заяву.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дослідив матеріали справи, вислухав свідків учнів школи, з приводу поведінки вчителя та дійшов висновку, що поведінку ОСОБА_2 не можна визнати такою, що несумісна з продовженням роботи вчителя та дає підстави для його звільнення за п.3 ст.41 КЗпП України.

Так нормами трудового законодавства передбачено, що підставою для звільнення за п.3 ст.41 КЗпП України визнається не будь-який аморальний проступок, а такий що несумісний із продовженням роботи.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові від 11.02.2015 року у справі №6-248цс-14, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Колегія суддів, враховуючи зазначену правову позицію та оцінюючи поведінку ОСОБА_2, виходячи із встановлених конкретних обставин справи, не може погодитись з висновком суду першої інстанції про вчинення ним аморального проступку несумісного з продовженням роботи.

Суд першої інстанції, по наявним в матеріалах справи документах, поясненнях свідків дійшов висновку, що ОСОБА_2 вчинив аморальний проступок, з урахуванням того, що він є педагогічним працівником, який приймав участь у навчально-виховному процесі навчального закладу. Та, що вчинення позивачем аморального проступку, пов'язаного з ігноруванням вимог суспільної моралі, приниженням гідності учнів, є несумісним з виховною функцією викладача та не дозволяє надалі йому приймати участь у навчально-виховному процесі школи.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком та зазначає, що зміст поведінки позивача: його коментарі щодо недобросовісного ставлення окремих учнів до навчання і їх здібностей, застосування ним у звязку з їхньою поведінкою, а саме запізненням на урок таких мір, як вимога стояти біля входу до навчального класу, не відповідало, в певній мірі, нормам етики.

У пункті 28 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП України, суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнане правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

За своєю правовою природою норма ст. 41 п.3 КЗпП України є спеціальною, а тому її не можна тлумачити розширено. У разі вчинення інших правопорушень особа, яка виконує виховні функції, може бути звільнена на загальних підставах.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача на використання ОСОБА_2 методів роботи, з якими частина учнів не погоджувалась, його ставлення до учнів та інше, може свідчити про загальну оцінку поведінки позивача, однак не про аморальні вчинки.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про поновлення на роботі не можна визнати законним і обґрунтованим, а отже воно підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч.1 ст.235 та ст.240 КЗпП України, а тому, встановивши, що звільнення позивача відбулось з порушенням визначеного законом порядку, суд зобовязаний поновити працівника на попередній роботі.

При винесенні рішення про його поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, колегія судді скасовує рішення суду першої інстанції та задовольняє позовні вимоги ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та частково про відшкодування моральної шкоди.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями (надалі - Порядок).

Відповідно до Порядку, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правила обчислення середнього заробітку, виходячи із виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якого повязана відповідна виплата.

Нарахування виплат за час вимушеного прогулу, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані, протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. (п.8 Порядку)

Відповідно наданих відповідачем відомостей, з урахуванням графіка роботи, середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 166,32 грн., з чим погоджується колегія суддів. Час вимушеного прогулу складає 262 дні, тоді розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу дорівнює: 43 578,46грн. ( 166,32 грн. х 262 дні).

Як встановлено в судовому засіданні, із пояснень позивача та оглянувши трудову книжку ОСОБА_2 працює вчителем в Миколаївській ЗОШ, і за період з 01.09.2015 року по 30.03.2016 року йому нарахована заробітна плата у сумі 25 866,94 грн., тому середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача становить 17 711,52 грн. (43 578,46грн. 25 866,94грн.), зазначена сума нарахована без утримання податків та обовязкових платежів.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди позивачеві , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до стаття 237 1 КЗпПУ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої незалежності.

Звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтував позовні вимоги про стягнення моральної (немайнової ) шкоди.

Колегія суддів погоджується з тим, що внаслідок незаконного звільнення, позивач страждав, оскільки з втратою роботи вимушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, хвилювався про своє матеріальне забезпечення. Отже, діями відповідача ОСОБА_2 завдані моральні страждання .

Розмір моральної шкоди, заявлений позивачем у сумі 50 000 грн., колегія суддів вважає завищеним.

Визначаючи розмір моральної шкоди колегія суддів враховує обставини справи, характер та ступень душевних страждань, які зазнав ОСОБА_2., внаслідок незаконного звільнення їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, відшкодовує моральну шкоду ОСОБА_2, у сумі 500 грн. за рахунок відповідача.

За таких обставин, колегія судів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому підлягають скасування, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2, відповідно до вимог п.п. 3,4, ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог

Тому з відповідача на користь держави колегія суддів стягує судові витрати у розмірі 1022,82 грн. за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 07 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 освіти Криворізької районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати наказ № 29-к/тр від 11.03.2015 року ОСОБА_4 освіти Криворізької районної державної адміністрації про звільнення ОСОБА_2, вчителя фізики і математики КЗ «Новопільський НВК» з 12.03.2015 року згідно ст. 41 п. 3 КЗпП України - незаконним.

Поновити ОСОБА_2 на посаді вчителя фізики та математики Комунального закладу «Новопільська НВК»

Стягнути з ОСОБА_4 освіти Криворізької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2015 року по 30 березня 2016 року в сумі 17 711 (сімнадцять тисяч сімсот одинадцять) грн. 52 коп., без утримання податків та обовязкових платежів.

Стягнути з ОСОБА_4 освіти Криворізької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 500 (пятсот) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 освіти Криворізької районної державної адміністрації на користь держави судовий збір у розмірі 1022,82 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_15