Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа - відділ Держземагенства у Новоукраїнському районі Кіровоградській області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним та скасування наказів за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 3 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області від 14 жовтня 2014 року про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та від 3 грудня 2014 року про передачу йому в оренду земельної ділянки, а також визнати недійним договір оренди земельної ділянки від 16 грудня 2014 року.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка. На підставі рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградській області від 24 грудня 2010 року вона набула право власності на фермерське господарство ім. Грушевського у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_3 та право постійного користування земельною ділянкою площею 41,1 га на території Сотницько-Балківської сільської ради Кіровоградської області.

Вказувала, що 24 жовтня 2014 року вона звернулась до Відділу Держземагенства у Новоукраїнському районі з питання надання земельній ділянці кадастрового номера, але отримала відмову. Згодом їй стало відомо, що 16 грудня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області та ОСОБА_2 було укладено договір оренди спірної земельної ділянки, яка перебуває у неї в користуванні. На її думку, її право користування не припинялося та підтверджено державним актом від 28 листопада 1996 року.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 3 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 39,30 га сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, від 16 грудня 2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області та ОСОБА_2

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із того, що оспореним договором оренди порушені права позивача на користування спірною земельною ділянкою.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, при цьому зазначив, що спадкодавець за життя набув право постійного користування земельною ділянкою, яке може бути успадковане відповідно до ст. 1218 ЦК України.

Проте повністю колегія суддів з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не може, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що земельна ділянка площею 41 га, яка розташована на території Сотнико - Балківської сільської ради Новоукраїнського району, перебувала у постійному користуванні ОСОБА_3 на підставі державного акту від 28 листопада 1996 року серії НОМЕР_2.

За життя ОСОБА_3 було створене фермерське господарство ім. Грушевського у с. Сотницька Балка Новоукраїнського району Кіровоградської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.

Рішенням Новоукраїнського районного суду від 24грудня 2010 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 визнано право власності на фермерське господарство ім. Грушевського у с. Сотницька Балка Новоукраїнського району Кіровоградської області та право на постійне користування земельною ділянкою площею 41,1 га на території Сотницько-Балківської сільської ради, що підтверджено державним актом від 28листопада 1996 року, який видано на ім'я ОСОБА_3

Також судом установлено, що розпорядженням Голови Новоукраїнської районної державної адміністрації від 30 червня 2010 року ОСОБА_1 надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на цю ділянку.

Наказом Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області від 14 жовтня 2014 року №11-1563/14-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 10 років, розташованої на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір - 41,00 га та наказом Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області від 3 грудня 2014 року №11-1738/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради (за межами населеного пункту)» та надано ОСОБА_2 в оренду строком на 10 років земельну ділянку загальною площею 39,3 га, земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі для ведення фермерського господарства, розташовану на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради (за межами населеного пункту).

28 грудня 2014 року за ОСОБА_2 зареєстровано право оренди земельної ділянки, розташованої на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради площею 39,3 га на підставі договору оренди землі від 16 грудня 2014 року, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 5 лютого 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України в редакції, чинній на час правовідносин, які склались між сторонами, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

В роз'ясненні, яке викладено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із ч. 1 ст. 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 407 ПК України у редакції, що була чинною на час відкриття спадщини, та ч. 2 ст. 102№ ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив із того, що позивач, як власник земельної ділянки, в порядку спадкування, має право розпоряджатися своїм майном, з висновком якого погодився й апеляційний суд.

Однак, такий висновок не узгоджується з наведеними вимогами чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 407 ЦК України та ч. 5 ст. 102№ ЗК України, якими передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення.

Наявність чи відсутність такого договору судами не встановлена.

Державний акт на право постійного користування землею, виданий на ім`я ОСОБА_3, надавав останньому право користуватися земельною ділянкою. При цьому позивач не позбавлена можливості звернутись до власника цієї земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування нею.

Матеріали справи не містять будь - яких доказів того, що позивач отримала державний акт на право постійного користування земельною ділянкою та зареєструвала своє право користування землею.

Разом з тим, апеляційний суд, у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на вказані вимоги закону уваги не звернув, та передчасно погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що, у свою чергу, призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик