22-ц/775/340/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Овчіннікова О.С.
Доповідач Лоленко А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Лоленко А.В.,

суддів Пономарьової О.М., Зайцевої С.А.

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 18 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 18 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась позивачка та подала апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до апеляційного суду Донецької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що судом першої інстанції прийняті до уваги не всі обставини, що мають значення для справи, наполягала на тому, що не пропустила строк позовної давності, просила скасувати рішення Волноваського районного суду Донецької області від 18 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 2562,69 гривень.

В судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з»явились, повідомлені належним чином, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком апеляційного суду Донецької області від 19.08.2013 року відповідачка визнана винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України та їй призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Злочин, у скоєнні якого визнано винною відповідачку, вона скоїла, в тому числі, відносно позивачки при наступних обставинах: ОСОБА_2, працюючи на посаді контролера виробничої одиниці ОКП « ДТКЕ» «Волновахаміжрайтепломережа» на ділянці смт.Володимирівка , отримала від позивачки протягом 2009 -2012 років 2562,69 гривень у рахунок оплати послуг за постачання теплової енергії квартири АДРЕСА_1, заздалегідь знала, що не буде перераховувати ці грошові кошти на поточний рахунок тепломережі і в подальшому використала гроші на власні потреби, чим вчинила шахрайство повторно у великих розмірах. В зв'язку з чим позивачка просить стягнути з відповідачки спричинену злочином матеріальну шкоду 2562,69 гривень. Під час розгляду кримінальної справи потерпіла ОСОБА_1 цивільний позов не заявляла. Вирок набрав чинності.

Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні , що набрав законної сили, обов'язковий для суду , що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи , стосовно якої ухвалено вирок, з питань , чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вироком апеляційного суду Донецької області від 19.08.2013 року, який набрав чинності 19.08.2013 року, встановлено, що заволодіння грошовими коштами , в тому числі, і потерпілої ОСОБА_1 , в розмірі 2562,69 гривень шляхом шахрайства повторно у великих розмірах, скоїла відповідачка ОСОБА_2, що вона не заперечувала.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з цивільним позовом про відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином, вчиненим ОСОБА_2, в той час як факти її заподіяння мали місце в період 2009 року-2012 року. Про вчинення злочину щодо неї ОСОБА_1 дізналася в серпні 2012 року. До того ж, ОСОБА_1 визнано потерпілою по кримінальній справі № 55-2012-01-304 постановою слідчого від 08.08.2012 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення позивачки 11.12.2015 року до суду з позовом про відшкодування шкоди , завданої злочином, відбулося поза межами трирічного строку позовної давності.

Згідно положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, зробленою до винесення ним рішення, є підставою до відмови у позові. Під час розгляду справи відповідачкою ОСОБА_2 було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Виходячи з цього, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою пропущений встановлений законодавством строк для звернення за захистом своїх прав та інтересів з причин, поважність яких з боку позивача, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, доведена не була. Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Посилання ОСОБА_1 на те, що строк позовної давності не сплинув, оскільки вирок суду відносно ОСОБА_2 мав місце лише 19.08.2013 року не може служити підставою для того, щоб вважати, що строк звернення до суду не сплинув, оскільки позивач дізналась, що її право порушено вже тоді, як була визнана потерпілою по кримінальній справі № 55-2012-01-304 постановою слідчого від 08.08.2012 року.

Рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального закону і підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ВаценкоНіни Павлівни відхилити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.В. Лоленко

Судді С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова