Справа № 761/8604/15-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4266/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О.,Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

відповідачки - ОСОБА_7

представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою скарги ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання позики спільним боргом подружжя та стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання фіктивним договору позики та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання позики спільним боргом подружжя та стягнення боргу. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_5 звернувся до нього з проханням надати йому у борг грошові кошти, необхідні йому для придбання у власність його родині нерухомості та проведення ремонту. Згідно розписки від 3 вересня 2010 року позивач передав відповідачу ОСОБА_5 у борг 800 000 доларів США, визначивши строк повернення грошових коштів, за першою вимогою, в порядку ст. 530 ЦК України. 24 вересня 2014 року він звернувся до ОСОБА_5 з вимогою про повернення боргу у семиденний строк з дня її отримання. 20 грудня 2014 року ОСОБА_5 повернув в рахунок погашення боргу 150 000 доларів США та повідомив позивачу, що в зв'язку з наявністю судового спору з приводу поділу майна подружжя ОСОБА_5, він не має можливості реалізувати нерухомість та погасити борг в добровільному порядку.

Просив суд визнати спільним боргом подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_7 позичені кошти у розмірі 800 000 доларів США за договором позики, який укладений між ним та ОСОБА_5 та стягнути суму заборгованості та штраф з відповідачів в рівних частках та стягнути судові витрати.

У свою чергу ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання фіктивним договору позики та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що укладений договір позики виходить за межі побутового, а отже не міг бути вчинений ОСОБА_5, який на час укладення такого договору перебував у шлюбі з нею, без її письмової згоди. Позивач зазначила, що жодної згоди на нібито отримання ОСОБА_5 позики не давала, про існування такої позики, як і про існування самого ОСОБА_3 теж не знала. Жодних коштів у зазначених розмірах не отримувала. Сім'я жодного майна рухомого чи нерухомого за позикові кошти не придбала і ремонти чи будівельні роботи за такі кошти не здійснювала.

Просила визнати фіктивним договір позики від 3 вересня 2010 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5; солідарно стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 75 000 доларів США, що еквівалентно 1 588 500 грн., та солідарно стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання позики спільним боргом подружжя та стягнення боргу.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_5. про визнання фіктивним договору позики та стягнення коштів - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_9, подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання позики спільним боргом подружжя та стягнення боргу та штрафу та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. В іншій частині рішення суду не оскаржує. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що договір позики укладений 3 вересня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено в інтересах сім'ї та отримані грошові кошти в сумі 800000 доларів США використані на задоволення потреб сім'ї. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із їх безпідставності та недоведеності.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, оскільки такий відповідає встановленим судом обставинам та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з 15 листопада 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20 лютого 2015 року (т.1 а.с.70-71).

3 вересня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір позики, що оформлений письмовою розпискою, оригінал якої оглянутий судом. За умовами договору ОСОБА_5 взяв у боргу у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 800000 доларів США, які зобов'язався повернути на першу вимогу позивача, а у випадку не повернення грошових коштів у зазначеній сумі протягом 7 днів з моменту пред'явлення вимоги, зобов'язався сплатити штраф у розмірі 100 % від суми боргу (а.с.6). Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні ОСОБА_3 та представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6

Згідно з ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч.1 ст.190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст.65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі № 6-55цс13 від 19 червня 2013 року).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту використання одержаних ОСОБА_5 3 вересня 2010 року у ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 800000 доларів США на задоволення потреб сім'ї, ні позивачем, ні його представником у передбаченому ст.ст.10, 60 ЦПК України порядку суду не надано.

Доводи позивача про те, що одержані у нього ОСОБА_5 кошти були витрачені сім'єю ОСОБА_5 на придбання майна та проведення ремонтних робіт у придбаних відповідачами квартирах, колегія суддів відхиляє, оскільки саме по собі придбання майна без доведення, що таке було придбане сім'єю саме за одержані у борг кошти, не дає підстав вважати, що кошти були використані в інтересах сім'ї.

Не дають підстав для такого висновку і відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про те, що у період 2007-2014 року у ОСОБА_5 відсутні доходи, а доходи ОСОБА_7 значно нижчі, ніж вартість придбаного майна (а.с. 72-75), адже за даними банківських установ на рахунках ОСОБА_5 знаходилась (знаходиться) значна сума грошових коштів.

Крім того, у позику кошти ОСОБА_5 були отримані у вересні 2010 року, а нерухоме майно, зокрема, земельні ділянки у мікрорайоні Чапаєвка, по вул.Бродівській та квартира по вул.Щорса у м.Києві були придбані у листопаді 2011 року, квартира по бульвару Дружби Народів у м.Києві - у грудні 2012 року. Час придбання майна не збігається з часом одержання коштів у борг, а тому без доведення факту використання коштів одержаних у ОСОБА_3 на придбання майна, не дає підстав вважати, що договір позики укладений в інтересах сім'ї.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем ОСОБА_5 визнаний факт використання одержаних у борг коштів на придбання майна та проведення ремонтних робіт, тобто в інтересах сім'ї, колегія суддів вважає, що таке визнання відповідачем позову правильно не прийняте судом першої інстанції, оскільки такі обставини належними та допустимими доказами не підтверджені і не визнаються відповідачкою ОСОБА_7

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та ухвалив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: