Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/975/15-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 53 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», третя особа начальник філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Обгрунтовуючи позов зазначала, що наказом Корольовського відділення № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України» № 28 від 15.02.2002 року була прийнята на посаду керуючого Коростишівським ТВБВ № 10005/078.

Наказом начальника філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» № 242-ок від 15.06.2015 року її було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором.

Даний наказ № 242-ок та своє звільнення з роботи вважає незаконним та таким, що винесений з порушенням чинного законодавства, оскільки причини звільнення, наведені в наказі, а саме п.3 ст.40 КЗпП України, не відповідають дійсним обставинам справи.

Крім того вказує, що при звільненні не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких було вчинено проступок, її попередню роботу.

Також, неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, що проявилася у моральних стражданнях, втрати душевного спокою тощо, розмір якої оцінює у 100 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини та після уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила постановити рішення суду, яким визнати наказ про звільнення незаконним, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34641 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції не врахував всіх обставин по справі, дав неправильну оцінку наявним у справі доказам, зокрема довідці від 11.06.2015 року, якою виявлені недоліки у здійсненні фінансового моніторингу у керованому нею ТВБВ та не врахував, що відповідальною особою у цьому є окремий працівник.

Також вказує, що при її звільненні відповідачем у порушення вимог ст.149 КЗпП України не враховано ступінь тяжкості дисциплінарного проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких було вчинено проступок, її попередню роботу, зокрема заохочень за високі досягнення при виконанні посадових обовязків.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Пунктом 3 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Матеріалами справи встановлено, що позивач з 1997 року працювала в Коростишівській центральній ощадній касі №2953, яка в подальшому була реорганізована в кінцевому випадку в Коростишівське Територіальне відокремлене безбалансове відділення 11 типу № 10005/078 філії Житомирського обласного управління АТ „Ощадбанк (надалі ТВБВ).

Згідно наказу Корольовського відділення №8093 ВАТ «Державний ощадний банк України» № 28 від 15.02.2002 ОСОБА_1 прийнята на посаду керуючого відділенням № 10005/078.

Відповідно до Посадової інструкції керуючого Територіального відокремленого безбалансового відділення ІІ типу № 10005/078, затвердженої начальником філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» 19.12.2014 року, на керуючого відділення покладено певний обсяг трудових обовязків, що визначені 47 пунктами даної Посадової інструкції. Одним із вказаних пунктів є пункт 47, згідно якого на керуючого відділенням покладається організація та контроль роботи працівників ТВБВ та підпорядкованих структурних підрозділів щодо виконання та дотримання ними вимог законодавства та внутрішніх нормативно-правових актів з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансуванню тероризму (а.с.58 62).

Наказом начальника філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» № 242-ок від 15.06.2015 позивача звільнено з посади згідно п.3 ст. 40 КЗпП України за здійснення дисциплінарного проступку, а саме систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором (а.с.5, 6).

Зокрема, зі змісту наказу підставою для висновку про невиконання позивачем без поважних причин своїх посадових обовязків розділу 2 Посадової інструкції, стала довідка завідувача сектору фінансового моніторингу в філії Житомирського обласного управління АТ „Ощадбанк ОСОБА_3, яка виявила у відділенні під керуванням позивача факти порушень вимог Закону України „Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму (а.с.28 45).

Систематичність невиконання позивачем посадових обовязків відповідач обгрунтував застосованим раніше дисциплінарним стягненням у вигляді догани, оголошеної позивачу наказом від 15.10.2014 року №400-ок, а також не усунення встановлених довідкою від 11.06.2015 року порушень після притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Із такими висновками відповідача погодився суд першої інстанції при вирішенні позову у даній справі.

Проте повністю з висновками відповідача та суду першої інстанції погодитися не можливо, враховуючи наступне.

Так, відповідно до пунктів 26 33 Посадової інструкції завідувача операційного сектору ТВБВ, а також пунктів 1.4; 2,4 Програми ідентифікації і вивчення клієнтів АТ „Ощадбанк, пунктів 1.2 та 2.7 Правил внутрішнього фінансового моніторингу АТ „Ощадбанк, затверджених постановою правління АТ „Ощадбанк від 12.02.2014 року №97, копії яких приєднані до матеріалів справи в ході апеляційного розгляду, відповідальним виконавцем за здійснення фінансового моніторингу у ТВБВ є окрема особа, а саме завідувач операційного сектора ТВБВ ОСОБА_4 (а.с.109, 110, 113-119).

Пунктом 2.7 Правил внутрішнього фінансового моніторингу АТ „Ощадбанк передбачено, що відповідальні виконавці є незалежними у діяльності з виконання функцій з фінансового моніторингу та підзвітні відповідальному працівнику Філії.

В оскаржуваному наказі відповідач зазначив, що встановлені довідкою від 11.06.2015 року порушення стали можливі в результаті безвідповідального відношення до виконання своїх обовязків в частині забезпечення на рівні ТВБВ запобігання легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, завідувача операційного сектора ТВБВ ОСОБА_4, яка є відповідальним виконавцем за здійснення фінансового моніторингу у ТВБВ (а.с.28 35).

Водночас, у встановлених порушеннях відповідач визнав винною і позивача, пославшись на недотримання останньою вимог розділу 2 Посадової інструкції керуючого ТВБВ.

Проте, розділ 2 вказаної посадової інструкції містить 47 пунктів, окремо конкретний порушений позивачем пункт цього розділу відповідач не вказав (а.с.58 62).

Вирішуючи спір суд першої інстанції для підтвердження недотримання позивачем вимог всього розділу 2 Посадової інструкції не перевірив вказаних обставин та не зазначив у рішенні відповідні докази, яких матеріали справи не містять.

При цьому, в оскаржуваному рішенні суд вказав на пункт 47 розділу 2 посадової інструкції керуючого ТВБВ, який на його думку порушила позивач, і що це підтверджено вищевказаною Довідкою.

Проте, суд не звернув уваги на те, що згідно посадових обовязків, яку займала позивач, остання повинна здійснювати організацію і контроль роботи працівників ТВБВ, в той час як Довідкою від 11.06.2015 року встановлено порушення належного виконання Правил внутрішнього фінансового моніторингу і Програм здійснення фінансового моніторингу, а також вимог чинного законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації доходів, одержаних злочинними шляхом.

Як свідчать матеріали справи, відповідальною особою за дотримання Правил фінансового моніторингу в ТВБВ за перевіряємий період була завідувач операційного сектору ОСОБА_4, яка в своїх поясненнях фактично визнала свою провину. Жодних доказів неналежної організації роботи та відсутності контролю за виконанням обовязків підлеглими працівниками, в тому числі і відповідальною особою за дотримання Правил фінансового моніторингу в ТВБВ з боку позивача в наказі відповідача не зазначено та судом першої інстанції таких обставин не встановлено.

Разом з тим, встановивши вибірковою перевіркою часткові порушення в частині дотримання відповідальною особою (ОСОБА_4В.) Правил фінансового моніторингу в ТВБВ, немає підстав стверджувати про систематичне невиконання керуючою ТВБВ (позивачкою) посадових обовязків без поважних причин, керуючись одним із 47-ми пунктів розділу її посадової інструкції (а.с.54, 58).

В наданій позивачкою пояснювальній записці, на яку посилається суд першої інстанції, остання погодилася з існуванням допущених її підлеглими працівниками порушень, які є незначними, оскільки стосуються відкритих депозитних рахунків, через які проводяться перерахування коштів, а тому вони не можуть бути задіяні в легалізації злочинних доходів, і вказала на вжиття заходів щодо їх виправлення (а.с.102).

Проте, ні Довідка перевірки від 11.06.2015 року, ні наказ про звільнення позивача, ні рішення суду першої інстанції не містять інформації про негативні наслідки виявлених перевіркою порушень. Зокрема, немає відомостей про виявлені факти легалізації через ввірене позивачу відділення доходів, одержаних злочинним шляхом чи фінансування тероризму. Ці обставини фактично підтвердила допитана судом як свідок ОСОБА_3, яка проводила перевірку.

Крім того, за змістом частини першої статті 147 КЗпП України - за порушення трудової дисципліни до працівника можуть бути застосовані заходи стягнення - догана або звільнення з роботи.

Відповідно до ч.3 ст.149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника.

Аналогічне положення міститься і у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 „Про практику розгляду судами трудових спорів, де розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за п.3 ст.40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувались вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Проте, як свідчать матеріали справи, ні відповідач у наказі, ні суд першої інстанції в рішенні ступінь тяжкості вчиненого проступку не врахували. При цьому, посилання на можливість застосування до Банку штрафних санкцій, не є належним обгрунтуванням, оскільки є припущенням, а припущення не може бути доказом в силу п.4 ст.60 ЦПК України.

Ступінь тяжкості дисциплінарного проступку могли би обгрунтовувати, зокрема наявність та розмір завданої відповідачу шкоди, проте шкода в даному випадку відсутня, про таку в наказі про звільнення не зазначено.

Попередня робота позивача при винесенні стягнення також не була врахована відповідачем, оскільки не надано значення набутому позивачем виключно у відповідача значному трудовому стажу (28 років), а також і наявності застосованих до позивача заохочень, зокрема подяки (а.с.4).

Таким чином, сукупність наведених обставин справи та норм закону, які регулюють спірні правовідносини свідчить, що застосований відповідачем до позивача захід стягнення у вигляді звільнення з роботи, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого позивачем проступку, а відтак наявні підстави для визнання наказу № 242-ок від 15.06.2015 року, яким позивача звільнено з посади згідно п.3 ст. 40 КЗпП України, незаконним.

У звязку з цим та відповідно до вимог ст.235 КЗпП позивач підлягає поновленню на роботі із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 34 641 грн., згідно проведеного позивачем розрахунку, правильність якого перевірено апеляційним судом і не спростовано відповідачем.

Крім цього, у звязку з неправомірним звільненням з роботи позивачу завдана моральна шкода, яка проявилася у його моральних стражданнях, втратою нормальних життєвих звязків тощо.

Тому, відповідно до ст.237-1 КЗпП України завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню, розмір якої колегія суддів визначає у 1000 грн., врахувавши тривалість та тяжкість страждань, обєм додаткових зусиль необхідних для відновлення нормальних життєвих звязків та організації свого життя.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно зясував обставини, що мають значення для справи і дійшов невірного висновку, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства. Тому відповідно до ст.309 ЦПК України це є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Також, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 2262,14 грн. судового збору (1077,21 грн. за подання позову та 1184,93 грн. за подання апеляційної скарги), оскільки позов задоволено, а позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ начальника філії Житомирського обласного управління АТ „Ощадбанк №242-ок від 15.06.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпП України з посади керуючого Коростишівського Територіального відокремленого безбалансового відділення 11 типу № 10005/078.

Поновити ОСОБА_1 на посаді керуючого Коростишівського Територіального відокремленого безбалансового відділення 11 типу № 10005/078 філії Житомирське обласне управління АТ „Ощадбанк з 16.06.2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 34 641 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування податку та інших обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» на користь держави судовий збір у розмірі 2 262,14 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді