АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Осіяна О.М.

за участю секретаря - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ІнтерМікро Дельта, Інк» на судовий наказ Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_5 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості нарахованої та невиплаченої заробітної плати з Приватного акціонерного товариства «ІнтерМікро Дельта, Інк», -

в с т а н о в и л а:

Судовим наказом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року стягнуто з ПАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» на користь ОСОБА_5 заборгованість по заробітній платі у сумі 4931,82 грн.Стягнуто з ПАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року заяву ПАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» про скасування судового наказу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «ІнтерМікро Дельта, ІНК» посилається на неправильне застосування судом норм процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, у зв'язку з чим ставить питання про скасування судового наказу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового наказу в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 цього Кодексу.

Перелік вимог, визначених ч. 1 ст. 96 ЦПК, які можуть розглядатися в порядку наказного провадження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 звернулася із вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, що передбачено п.1 ч.1 ст. 96 ЦПК України.

Як роз'яснено в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст.100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Разом із тим, лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Також, в п. 12 Постанови зазначено, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (п. 1 ч. 1 ст.96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці", Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. При цьому ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки з якої вбачається, що ОСОБА_5 працювала у ПАТ «ІнтерМікро Дельта, ІНК» з 05 червня 2014 року прибиральницею виробничих приміщень та згідно наказу № 587-к від 22 червня 2015 року була звільнена 06 липня 2015 року по п.1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату (а.с.8).

Відповідно до довідки у ПАТ «ІнтерМікро Дельта, ІНК» перед ОСОБА_5 наявна заборгованість по заробітній платі у розмірі 4931,82 грн. з яких: за квітень 2015 року - 1674,25 грн., за травень 2015 року - 910,25 грн., за липень 2015 року - 2347,32 грн.(а.с. 7).

Даних про погашення такої заборгованості матеріали справи не містять та не надані апелянтом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно видав наказ про стягнення за боржника на користь ОСОБА_5 зазначеної суми.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм права при винесенні судового наказу, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони зводяться до неправильного тлумачення закону, який регулює спірні правовідносини.

Також посилання в апеляційній скарзі на положення «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13 січня 2004 року, не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки дана Інструкція розроблена для органів статистики з метою проведення відповідних статистичних спостережень та містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об'єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Зокрема, відповідно до п. 1.1 Інструкції вона не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об'єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Більш того, з заяви про скасування судового наказу та апеляційної скарги не вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником щодо виплати заробітної плати. Також з матеріалів справи не слідує, що боржник оспорює вказану суму заборгованості.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судовий наказ залишенню без змін.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 303, 307, 309-1, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ІнтерМікро Дельта, Інк» - відхилити.

Судовий наказ Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: