Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі Гудковій Є.С.,

за участю позивача, його представника , представника відповідача ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача , в якому с подальшим уточненням позовних вимог просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та жилим будинком по обслуговуванню якого йому надана у користування земельна ділянка , площею 415 кв.м., шляхом зобов'язання ОСОБА_2 та членам її родини не чинити перешкоди і надати вільний доступ до користування земельною ділянкою та жилим будинком № 101 по вул. 2-га Набережна у м.Миколаєві, а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачка не є власником житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, площею 415 кв.м., в той час як він є законним земелекористувачем цієї ділянки , а також є зареєстрованим за цією адресою. Проте відповідачка, та члени її родини, незаконно вселившись в цей будинок, перешкоджають йому у доступі до будинку та земельної ділянки, а також не допускають працівників ДАБІ та ММБТІ , що унеможливлює йому ввести будинок в експлуатацію і отримати правовстановлювальні документи.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали і просили суд їх задовольнити.

Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що попередніми рішенням суду було відмовлено у задволенні позову ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2, а заявлені вимоги про усунення перешкод фактично є аналогічними. Твердження про наявність перешкод у доступі до земельної ділянки - не підтверджено належними доказами, а стосовно житлового будинку то цей будинок і господарські споруди є самочинними, право власності на них не зареєстровано за жодною зі сторін, а будинок взагалі підлягає знесенню .

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її законних прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Крім того, в силу ст.161 ЖК України правами щодо розпорядження, користування нерухомим майном наділено і наймача такого майна, але з письмової згоди власника.

Способи захисту прав власності передбачені нормами ст.ст.16,386, 391 ЦК України.

Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ( стс.379, 382 ЦК України).

Проте, як вбачається з матеріалів цивільної справи , твердження позивача, що він є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м.Миколаїв вул. 2-га Набережна, 101 , не підтверджено належними доказами, а сам факт його реєстрації за вказаною адресою з 1985 року по теперішній час не підтверджує його права власника.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2014 року , відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення.

Так, зі змісту наведеного рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що будівлі - житлова літ.А, тамбур літ.а і сарай літ.Б за цією адресою є самовільними, вперше технічна інвентаризація відбулася 22.04. 1947 року на ОСОБА_3 Відповідно до розписки від 26 квітня 1970 року остання продала ці будівлі ОСОБА_4

12 липня 1988 року за заявою ОСОБА_4ОСОБА_5 МБТІ було проведено технічну інвентаризацію: житловий будинок літ.А 1926 року, житлова прибудова літ.А1-1980 р.; гараж Д-1980 р., літня кухня К-1960 р., сарай літ.Л- 1960 р., вбиральна Ж -1930 р., сарай З -1960р., сарай И-1960 р. та вказано, що ці всі будівлі є самовільними.

17 лютого 1994 року ОСОБА_4 померла.

Проте, вже після її смерті рішенням ОСОБА_5 міської ради №2/13 від 20 вересня 1994 року ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального будинку і господарських будівель площею 406 кв.м. за вказаною адресою , а рішенням виконкому Центральної районної ради №7 1 від 27 квітня 1995 року затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку та надано дозвіл ОСОБА_4 оформити житловий будинок літ.А 7.70 х 4.89, житлову прибудову літ. А1 7.0х11.5, 5-4, 20х7, сіни літ. а 2.5х5.0, сіни літ. а1 2.6х3.7, гараж літ. Д 4.10х6.90, сарай літ.З 2.4х3, сарай літ.И 2.2х2.40, вбиральню літ. Ж, сарай літ. Л 1.6х1.5, літню кухню літ.К 2.8х3.8 .

20 червня 1995 року на ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок № 101 по вул. 2-га Набережна у м.Миколаєві.

Проте, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 травня 1998 року свідоцтво про право власності від 20 червня 1995 року та договір дарування від 18 липня 1995 року визнано недійсними.

Рішенням виконкому Центральної районної ради №39 від 24 квітня 1998 року рішення виконкому Центральної районної ради №71 від 27 квітня 1995 року, яким затверджено акт прийняття в експлуатацію та надано дозвіл на оформлення за ОСОБА_4 нерухомого майно, скасовано.

Відповідно до технічного паспорту від 15 лютого та 16 жовтня 2006 року на самовільно захопленій земельній ділянці по вказаній адресі збудовано самовільно житловий будинок літ.Н, нежитлова прибудова літ.Н-1, сіни літ.н, сіни літ.н-И, гараж літ.Д, сарай літ. М. Житловий будинок літ. А самовільно знесено. Процент готовності вказаних споруд зазначено 93%.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2009 року, яке ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23 грудня 2009 року, ухвалою Верховного Суду України від 04 жовтня 2010 року залишено без змін, у визнанні за позивачем права власності на вказаний недобудований житловий будинок відмовлено.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна , право власності на будинок за вказаною адресою ні за ким не зареєстровано, будинок в експлуатацію не введено.

Вищевикладене свідчить про те, що зазначений житловий будинок, про усунення перешкод в користуванні яким просить позивач у вказаному позові, є самочинним, не введений в експлуатацію в установленому законом порядку, отже не набув юридичного статусу нерухомого майна, тобто не став об'єктом цивільного обороту як нерухомість. А тому, ОСОБА_1 не набув права власності на спірний об'єкт в установленому законом порядку, а отже не є ні власником, ні користувачем цього будинку.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доведення позову є процесуальним обов'язком позивача ( ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За такого, оскільки жодних інших належних й допустимих доказів позивач на підтвердження того, що вказаний будинок є його приватною власністю чи перебуває на підставі іншого речового права у володінні чи користуванні , а відповідачка самоуправно своїми діями порушує його законні права власника щодо розпорядження та користування належним йому нерухомими майном зазначеним житловим будинком , до суду не надав, суд вважає за необхідне відмовити у цій частині позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю.

Рішенням ОСОБА_5 міської ради № 2/16 від 25 червня 2006 року ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку (для визнання за ним права власності у судовому порядку на житловий будинок) за цією адресою. 14 липня 2006 року між сторонами укладено договір оренди, який декілька разів пролонгувався та вносилися зміни. Відповідно до умов договору земельна ділянка передана в оренду без будинків, будівель, споруд та інших об'єктів .

На час розгляду справи є діючим укладений в установленому законом порядку Договір оренди землі № 11065 від 29 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 міською радою про продовження ОСОБА_1 оренду земельної ділянки, право на яку було посідчено договром оренди землі від 31.07.2006 року № 4267 . В оренду строком до 31 липня 2016 року передається земельна ділянка, площею 415 кв.м. із земель житлової забудови , на земельній ділянці знаходиться житловий будинок , земельна ділянка передається в оренду для визнання права власності в судовому порядку на житловий будинок.

Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, винесені межі в натурі.Даний договір оренди зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , вид речового права: право оренди земельної ділянки ОСОБА_1

Наведене свідчить , що позивач є законним землекористувачем зазначеної земельної ділянки, а отже його порушене право володіння та користування підлягає захисту нарівні з правом власника земельної ділянки на підставі положень ст. 95 ЗК України.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За такого, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою є обгрунтованими і підлягають задоволенню. При цьому суд не може взяти до уваги твердження представника відповідача щодо відсутності доказів існування перешкод з боку відповідача у доступі до земельної ділянки, адже таке спростовується тривалими неприязненими стосунками сторін і численними судовими спорами з цих обставин.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вільному доступі та користуванні земельною ділянкою, площею 415 кв.м., розташованою за адресою м.Миколаїв, вул. 2-га Набережна, 101 у м.Миколаєві.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 487 грн. 20 коп. судового збору .

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя Центрального районного суду

м.Миколаєва ОСОБА_6