Справа № 202/9054/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 березня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому зазначає, що в 2012 році мала намір придбати квартиру. Звернулася по допомогу до ріелтора ОСОБА_5, який, не знайшовши необхідної квартири, порадив звернутися до його колеги ОСОБА_4 Остання знайшла для неї необхідну квартиру. За послуги ОСОБА_4 вона сплатила їй грошові кошти в розмірі 300 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач 24.09.2012 року склала розписку, в якій зазначила, що в разі неукладення договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. С. Ковалевської, 51/7, з вини продавця, сума повертається в повному обсязі. При цьому між нею та власником квартири ОСОБА_6 того ж дня був укладений попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_6 зобов'язався продати, а вона придбати квартиру АДРЕСА_1 в строк до 12.12.2012 року за 30000 доларів США. Посилаючись на те, що в обумовлений строк між нею та ОСОБА_6 з вини останнього не був укладений договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, позивач просить стягнути з відповідача на її користь 300 доларів США, що еквівалентно 8170,14 грн., три проценти річних за період з 24.09.2012 року по 24.02.2016 року в розмірі 838,72 грн. а також у рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що в 2012 році до ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_5, який як і вона є ріелтором, та запропонував спільно здійснити пошук квартири для клієнта ОСОБА_1 Після цього ними була здійснена робота щодо підбору квартири для ОСОБА_1 24 вересня 2012 року між позивачем та власником квартири АДРЕСА_1 був укладений попередній договір купівлі-продажу вказаної квартири. Цього ж дня ОСОБА_1 виплатила ОСОБА_4 раніше обумовлену суму винагороди в розмірі 300 доларів, на підтвердження повного розрахунку за надані послуги з підбору житла вона надала позивачу розписку. Отриману винагороду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розподілили порівну. Кошти в сумі 300 доларів США є винагородою за фактично надані послуги та зобов'язання між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 припинилися. Договір купівлі-продажу не був укладений з тих підстав, що квартира АДРЕСА_1 знаходилася в іпотеці, про що було відомо позивачу на час укладення попереднього договору, та нотаріус, до якого з'явилася позивач для посвідчення правочину купівлі-продажу, не мав повноважень для зняття іпотеки. Вважав, що вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки між сторонами відсутні грошові зобов'язання, а також відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Відповідачем по справі повинен бути ОСОБА_5, який отримав частину коштів. Крім того, вважав, що позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що в 2012 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений усний договір про надання послуг, відповідно до якого відповідач як виконавець зобов'язалася здійснити пошук наявної на ринку пропозицій щодо продажу нерухомості квартири для позивача, а позивач як замовник оплатити надану послугу.

24 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, власником квартири АДРЕСА_2, був укладений попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_6 зобов'язався продати, а ОСОБА_1 придбати вказану квартиру в строк до 12.12.2012 року за 30000 доларів США.

Цього ж дня ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 300 доларів США в рахунок оплати послуг з пошуку квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. С. Ковалевської, 51/7, що підтверджується власноручною розпискою відповідача.

Як вбачається зі змісту вказаної розписки, сторони домовилися, що в разі неукладення договору з вини продавця сума повертається в повному обсязі.

Також судом встановлено, що в обумовлений строк договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 не був укладений з вини продавця, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу у зв'язку з неявкою продавця від 12.12.2012 року та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 4 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 суми авансу.

Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи, що за умовами укладеного між сторонами договору про надання послуг передбачалася сплата боржником грошових коштів на користь кредитора, зобов'язання між сторонами за своїм характером є грошовим.

Відповідно до вимог статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, у зв'язку з неукладенням у строк до 12.12.2012 року між позивачем та власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 з вини останнього основного договору купівлі-продажу на умовах, визначених попереднім договором, у відповідача виник обов'язок повернути позивачу суму отриманого авансу в розмірі 300 доларів США.

Оскільки до теперішнього часу відповідач суму отриманого авансу в розмір 300 доларів США позивачу не повернула, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі, що відповідно до офіційно встановленого НБУ курсу гривні до долара США на день винесення рішення еквівалентна 7804,52 грн. (300 х 2601,5065/100).

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних за період з 13.12.2012 року по 24.02.2016 року (в межах заявлених позовних вимог), тобто за 1169 дні прострочення, які складають 29 доларів США, що на день винесення рішення еквівалентно 754,44 грн. (29 х 2601,5065/100).

Доводи представника відповідача про те, що основний договір купівлі-продажу не був укладений не з вини продавця, а також про відсутність між сторонами грошових зобов'язань, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються встановленими судом обставинами та дослідженими доказами. Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, частину коштів ОСОБА_4 передала ОСОБА_5, оскільки за змістом розписки, складеної ОСОБА_4, саме відповідач отримала від позивача кошти в розмірі 300 доларів США, які зобов'язалася повернути в повному обсязі в разі неукладення договору купівлі-продажу квартири з вини продавця.

Крім того, суд вважає необґрунтованою заяву представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з того, що строк укладення основного договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 був визначений до 12.12.2012 року, але в цей строк договір не був укладений з вини продавця, саме з цього моменту позивач дізналася про порушення її прав. Позивач із дійсним позовом звернулася до суду 7 грудня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Разом із тим, законом не передбачено відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, а розпискою відповідача також не було передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку несвоєчасного повернення грошових коштів.

Крім того, статтею 1167 ЦК України, на яку посилається позивач у своєму позові, не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок несвоєчасного виконання зобовязань, а передбачено інші підстави відповідальності за завдану моральну шкоду (підстави деліктної відповідальності), зазначені у цій статті Кодексу.

Отже позов у частині відшкодування моральної шкоди не може бути задоволений на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, які є загальними для відшкодування моральної шкоди, оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов'язує саме з неповерненням їй грошових коштів.

За таких обставин позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України присуджує стягнути з відповідача судовий збір у дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 462 грн. 84 коп.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 7804,52 грн. та три проценти річних у розмірі 754,44 грн., а всього 8558 (вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 96 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір у дохід держави в розмірі 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 84 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ю. Марченко