Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"04" квітня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., при секретарі Степаненко Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати з компенсацією втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 02.11.2009 року вона перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш», де їй з вересня 2014 року не виплачують заробітну плату, у звязку із чим існує заборгованість в сумі 12356,20 грн. Крім того, відповідач протиправно не сплачує компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати у розмірі 202,40 грн. Також зазначає, що в звязку з порушенням її права на заробітну плату їй була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 1000,00 грн. На підставі викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 12356,20 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати у розмірі 202,40 грн. і моральну шкоду в сумі 1000,00 грн.

У подальшому позивач збільшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період роботи з січня 2015 року по жовтень 2015 року в сумі 16627,34 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати у розмірі 202,40 грн. і моральну шкоду в сумі 1000,00 грн.

Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та про підтримання позовних вимог, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач позовні вимоги визнав частково та надіслав письмові заперечення, в яких зазначив, що на сьогоднішній час існує заборгованість по заробітній платі в сумі 16627,34 грн. та з компенсації у сумі 102,88 грн. Інші позовні вимоги не визнав.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач в період з 02.11.2009 року по теперішній час працює у відповідача, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна плата.

Згідно наданої відповідачем довідки № 238/ро-6061 від 16.03.2016р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед ОСОБА_1 за період її роботи з січня 2015р. по жовтень 2015р. складає: січень 2015р. 960,33 грн. (в т.ч. повернення за газету 13,33 грн.), лютий 2015р. 1511,86 грн., березень 2015р. 1772,33 грн., квітень 2015р. 1794,76 грн., травень 2015р. 2103,67 грн., червень 2015р. 2201,32 грн., липень 2015р. 2187,94 грн., серпень 2015р. 1700,13 грн., вересень 2015р. 2335,05 грн., жовтень 2015р. 59,95 грн., а всього 16627,34 грн.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується розрахунковим листом та довідкою відповідача, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заявлена позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 16627,34 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори. Вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку.

Стосовно вимог позивача про стягнення суми компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати суд керується наступним.

Судом було встановлено, що відповідач по сьогоднішній день має заборгованість з виплати нарахованої заробітної плати за період роботи позивача з січня 2015р. по жовтень 2015 року.

У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» встановлено обовязок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом.

При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним.

Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок).

Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку до Порядку.

Позивач в обґрунтування заявленого позову представила власний розрахунок компенсації, розмір якої становить 202,40 грн.

Натомість, відповідачем було представлено до суду лист від 24.03.2016 року, в якому приведено розрахунок суми компенсації за період з жовтня 2015 року по лютий 2016 року в загальній сумі 102,88 грн., що на думку суду, відповідає встановленому Порядку.

В представленому відповідачем розрахунку зазначені положення Порядку були дотримані та проведено нарахування індексу споживчих цін за період невиплати заробітної плати з жовтня 2015 року по лютий 2016 року шляхом множення місячних індексів інфляції опублікованих Держкомстатом за період з наступного місця, в якому виникла заборгованість по заробітній платі.

Позивач не представив доказів на спростування розрахунку відповідача, при цьому суд перевіривши їх відповідність вимогам законодавства, вважає їх правильними та обґрунтованими. У звязку із цим, суд вважає, обґрунтованим та доведеним розмір нарахованої компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 102,88 грн., яка має бути стягнута в судовому порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем в 1000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 551,20 грн. за вимоги майнового характеру та 551,20 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього 1102,40 грн.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218 , 224 ЦПК України, ст.ст. 47, 115, 116, 233, 237-1 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати з компенсацією втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 (50 років СРСР)АДРЕСА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 16627,34 грн. (шістнадцять тисяч шістсот двадцять сім гривень 34 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 (50 років СРСР)АДРЕСА_1 компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 102,88 (сто дві гривні 80 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 (50 років СРСР)АДРЕСА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 300,00 (триста) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов