"29" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Гаврилової О.В.
при секретарі - Неділько Л.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України головного управління в місті Києві, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просять суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
В обґрунтування позову позивач посилаються на те, що вона є власником квартири №300, що розташована за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2005 року. У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2. ОСОБА_2 - колишній чоловік доньки позивача, в квартирі зареєстрований з 2007 року, співвласником квартири не являється. Фактично ОСОБА_5 не проживає в квартирі з лютого 2009 року, квартирою не цікавиться, не несе витрат по її утриманню, забрав всі свої речі 07.03.2009 року. 27.02.2013 року шлюб між відповідачем та донькою позивача було розірвано. Реєстрація відповідача в спірній квартирі завдає позивачу ускладнення з розпорядженням майном. Відсутність відповідача за місцем реєстрації понад шість років без поважних причин є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, додатково зазначила що відповідач не проживає в її квартирі з лютого 2009р., проте з банківських установ на ім'я відповідача постійно приходять листи з погрозами. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні просив позов задовольнити та пояснив, що з 2009 року відповідач не проживає в квартирі, проживав в ній приблизно рік після одруження.
Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні просив позов задовольнити та пояснив, що він не проживає в квартирі матері з 2013 року, а відповідач в спірній квартирі не проживає з 2011- 2012 року.
Представник третьої особи - Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби України головного управління в місті Києві в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.
Представник третьої особи - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.
Відповідач в судові засідання, призначені на 21.01.2016 р. 21.02.2016. та 29.03.2016р. не з'явився, був повідомлений про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подав.
З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно.
Суд, вислухавши пояснення позивача та третіх осіб, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.02.2005 року (а.с. 7)
Згідно довідки форми №3, виданої ЦКС №94 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 (а.с 4).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.02.2013 р. шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зареєстрований 23.12.2000 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №2342 - розірвано (а.с. 5).

Як убачається з Акту від 16.11.2015р., завіреного начальником ЖРЕО №405, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає (а.с. 6).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що позивача знає 40 років, приходить в гості до неї три-чотири рази на місяць, спочатку в квартирі проживали позивач з чоловіком та сином, потім прописали зятя - відповідача, який вселився приблизно в 2007-2008 році, потім розірвав шлюб з донькою позивача. Вже 3-5 років відповідач в квартирі позивача не проживає - приблизно за рік до розлучення покинув квартиру. Речі відповідача в квартирі відсутні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що знайому з позивачем 5 років та є її сусідкою. Відповідача свідок не бачила приблизно три - чотири роки, - 2012 року. В гості до позивача свідок приходить майже кожного дня. Ніяких перешкод з боку позивача чи третіх осіб у проживанні відповідача не було.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом, тим більше, що відповідач перестав бути членом сім'ї позивача в розумінні діючого законодавства. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн.

На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в сумі 487,20 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 57-60, 74-77, 79, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя