Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування за касаційними скаргами ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

26 червня 2012 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 вересня 2008 року по вул. Васнецова в м. Кіровограді з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем марки «SUBARU», державний номерний знак НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений автомобіль марки «DAEWOO» державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 На дату дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з висновком спеціаліста-автотоварознавця розмір матеріального збитку становить 24 998 грн 65 коп. На підставі п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 20 832 грн 21 коп., у зв'язку із чим у нього виникло право на відшкодування цих витрат в порядку регресу. З огляду на зазначене, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача витрати в розмірі 20 832 грн 21 коп., понесені у зв'язку з відшкодуванням шкоди потерпілій особі, 100 грн витрат за надання послуг аварійного комісара, 2 000 грн витрат за послуги з надання правової допомоги, а також 214 грн 60 коп. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року, позов МТСБУ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь МТСБУ витрати з відшкодування потерпілій особі в сумі 20 832 грн 21 коп., витрати з надання послуг аварійного комісара - 100 грн, витрати за послуги з надання правової допомоги 2 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_4 просять скасувати зазначені судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в позові, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем під час виплати коштів власнику пошкодженого автомобіля, виконано покладений на нього Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тому у нього після проведення вказаних виплат на користь власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_6 виникло право зворотної вимоги до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Судами установлено, що 15 вересня 2008 року по вул. Васнецова в м. Кіровограді з вини відповідача ОСОБА_3, який керував автомобілем «SUBARU», державний номерний знак НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений належний ОСОБА_6 автомобіль марки «DAEWOO» державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Згідно з висновком спеціаліста-автотоварознавця розмір матеріального збитку, завданого потерпілому внаслідок ДТП, становить 24 998 грн 65 коп.

Згідно платіжного доручення № 2560 від 01 липня 2009 року позивач виплатив потерпілому ОСОБА_6 страхове відшкодування в сумі 20 832 грн 21 коп.

З позовом до суду МТСБУ звернулося 26 червня 2012 року, про що свідчить відбиток штампу на поштовому конверті.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених таким законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно із п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, коли існує суброгація, то саме зобов'язання не змінюється, можуть змінюватися лише сторони такого зобов'язання. Зазвичай для цього укладаються договори, де одна особа передає іншій свої права в такому зобов'язанні. Регулювання буде відбуватися на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Момент перебігу строку позовної давності буде починатися з моменту виникнення страхового випадку. Відносини ж регресу стосуються тих випадків, коли саме зобов'язання змінюється, проте перехід прав не відбувається. Регрес має місце, коли фактично одне зобов'язання було виконано, а на його місці з'явилося інше. При цьому дані відносини будуть регулюватися ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону №1961-IV. Момент початку перебігу позовної давності в таких відносинах буде починатися з моменту виплати страхових відшкодувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (яким є автомобіль), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Встановивши обставини справи, правильно визначивши правовідносини, які виникли між сторонами, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач набув право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_3 на підставі п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Строки позовної давності позивачем не пропущено, оскільки в даному випадку перебіг позовної давності починається з моменту виплати страхового відшкодування. Установлено, що таке відшкодування виплачено потерпілому 01 липня 2009 року, а з позовом до суду МТСБУ звернулося 26 червня 2012 року, тобто на протязі 3-х років.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2012 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Т.П. Дербенцева О.В. ПоповичСудді: В.І. Амелін