Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 7» (далі - ТОВ «Рада 7») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 41 248,16 грн основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 1 325,72 грн., три проценти річних у розмірі 290,74 грн та судовий збір у розмірі 428,65 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Рада7» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 42 864,62 грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1.

Обслуговуючою організацією, яка надає житлово-комунальні послуги мешканцям вказаного будинку є ТОВ «Рада-7».

17 березня 2014 року між ТОВ «Рада-7» та ОСОБА_4 укладено договір № 238/07/УЖ про надання житлово-комунальних послуг.

Внаслідок неналежної оплати наданих житлово-комунальних послуг заборгованість за період з грудня 2008 року по квітень 2013 року становить 42 864 грн, з яких: основний борг - 41 248,16 грн., інфляційні втрати - 1 325,72 грн, три проценти річних - 290,74 грн, що підтверджується розрахунком наданим позивачем.

У статті162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З урахуванням вказаного суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому, заперечуючи проти нарахованої позивачем суми заборгованості, відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України належних і допустимих доказів на його спростування суду не надав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про задоволення позову, які відповідають вимогам статті 213 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, оскільки зводяться до переоцінки здобутих судами доказів та встановлених на їх підставі обставин, що відповідно до ст. 335 ЦПК України не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк