УхвалА

іменем україни

24 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, неотриманих сум премії, оплати днів непрацездатності, моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 14 травня 2004 року вона працювала на різних посадах у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»). 31 липня 2014 року вона була звільнена з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Указувала, що відповідачем при звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку та не виплачені всі належні їй суми.

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість із заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 13 594 грн 78 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 66 657 грн 87 коп., невиплачену премію з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2 792 грн 38 коп., оплату за листками непрацездатності з урахуванням індексу інфляції у розмірі 5 075 грн 84 коп., кошти утримані на недержавне пенсійне страхування з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1 640 грн 82 коп., моральну шкоду заподіяну їй у зв'язку з незаконними діями відповідача у розмірі 150 тис. грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість з заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 13 594 грн 78 коп., невиплачену премію з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2 792 грн 38 коп., оплату за листками непрацездатності з урахуванням індексу інфляції у розмірі 5 075 грн 84 коп., кошти утримані на недержавне пенсійне страхування з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1 640 грн 82 коп. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 1 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що роботодавець, ПАТ КБ «ПриватБанк», належним чином розрахувався з ОСОБА_4 при звільненні з роботи, перерахувавши всі належні суми на її картку з позначенням «заробітна плата». Такий порядок виплати заробітної плати (ст. 24 Закону України «Про оплату праці») було узгоджено між сторонами письмовою згодою працівника у заяві про звільнення. Апеляційний суд також вірно виходив з того, що премія ОСОБА_4 не нараховувалась, тому й не виплачувалась, а моральна шкода тим, що вона проходила поліграфологічне тестування їй не завдана, так як така дія передбачена сторонами при укладанні трудового договору.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик