Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яке діє через представника ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором від 15 червня 2006 року у розмірі 2 203 846,79 грн та судовий збір у розмірі 3 441,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 15 червня 2006 року № 0 в розмірі 2 203 846,79 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 15 червня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого їй було надано кредит у розмірі 235 618,00 швейцарських франків, що дорівнює 963 539,32 грн, строком з 16 червня 2006 року по 16 червня 2017 року зі сплатою 8,99 % річних.

Відповідач ОСОБА_7 виступила поручителем ОСОБА_6 за кредитним договором від 15 червня 2006 року, про що 16 червня 2006 року було укладено договір поруки № 18466.

Станом на 15 жовтня 2013 року заборгованість за кредитним договором № 0 складає 250 719,28 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 2 203 846,79 грн, яка складається з тіла кредиту у розмірі 191 064,00 швейцарських франків, що за курсом НБУ складає 1 679 471,09 грн, та відсотків у розмірі 59 655,28 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 524 375,69 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (з додатками) до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором від 16 червня 2006 року № 0.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не надано належних доказів переходу прав вимоги за кредитним договором від 15 червня 2006 року № 0.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» подало до суду завірену копію договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, витяг з додатка № 1 до вказаного договору, з яких вбачається, що в кредитному договорі № 0, який є предметом розгляду у цій справі, укладеному з позичальником ОСОБА_6 відбулась заміна первинного кредитора з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Також наданий позивачем додаток № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року містить інформацію про поручителя - ОСОБА_7, розмір заборгованості за кредитним договором № 0.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 не заперечує укладення з ПАТ «УкрСиббанк» кредитного договору від 15 червня 2006 року № 0.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України не зазначив, якими доказами спростовуються наведені позивачем обставини, а тому висновок суду про те, що позивачем не надано належних доказів переходу прав вимоги за кредитним договором від 15 червня 2006 року № 0, ґрунтується на припущеннях, що відповідно до вимог процесуального законодавства є неприпустимим.

Крім того, представник позивача пояснив, що у договорі купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року дата договору від 16 червня 2006 року № 0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, є опискою.

Також апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання є належним.

А тому апеляційний суд для правильного вирішення спору повинен перевірити чи виконав боржник зобов'язання за кредитним договором перед первинним кредитором, що з урахуванням вищевказаних положень закону може свідчити про належне виконання зобов'язання.

З указаного вбачається, що рішення апеляційного суду не може бути визнано законним і обґрунтованим, а тому на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийГ.В. Юровська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана