Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 320/7755/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Номер провадження 22-ц/778/1707/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

Суддів Полякова О.З.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Орловського психоневрологічного інтернату Запорізької обласної ради про припинення лікування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Орловського психоневрологічного інтернату Запорізької обласної ради про припинення лікування.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня провадження у справі відкрито. Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 25 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху, з підстав її невідповідності вимогам ст.ст. 119,120 ЦПК України.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року позовну заяву з додатками ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі п. 8 ст. 207 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки судом не враховано, що оригінал позовної заяви разом з доданими документами знаходиться в матеріалах справи, оскільки ухвала судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року, якою було повернуто його заяву не вступила в законну силу, вона скасована ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року. Крім того, єдиним доказом припинення лікування є відсутність рішення суду про примусову психіатричну допомогу. Просить ухвалу судді скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Сторони у судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, судові повістки ними отримані 30.03.2016 року. Від директора Орловського психоневрологічного інтернату Запорізької обласної ради надійшла заява про те, що ОСОБА_3 відмовився їхати на засідання суду, тому і відповідач, адміністрація інтернату вважає недоцільним брати участь в односторонньому порядку на засіданні суду.

Таким чином, передбачене законом право на участь у судовому засіданні сторони не використали. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції визначені ст. 311 ЦПК України. Ними є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року скасована ухвала судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року, якою була повернута позовна заява ОСОБА_3, та справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку ч.3 ст. 312 ЦПК України (а.с.34).

При надходженні справи до суду першої інстанції, ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Орловського психоневрологічного інтернату Запорізької обласної ради про припинення лікування та судовий розгляд справи призначений на 25 грудня 2015 року на 15.00 годину (а.с.40).

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2015 року позовна заява ОСОБА_3 була залишена без руху з тих підстав, що вона не подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, зокрема: подана ксерокопія позовної заяви, а не оригінал, крім того, позивачем не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування (а.с. 41).

Оскільки, зазначені недоліки не усунені заявником, ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року позовна заява ОСОБА_3 залишена без розгляду (а.с.44).

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3 без розгляду на підставі п. 8 ст. 207 ЦПК України, суддя першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений строк не виконав вимоги ухвали судді від 25 грудня 2015 року про залишення позовної заяви без руху, недоліки не усунув, а саме: в порушення вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України, в матеріалах справи відсутні оригінали позову з копіями документів, відповідно до кількості відповідачів; в заяві не наведені обставини і докази обґрунтування вимог, що не відповідає змісту ст. 280 ЦПК України.

Однак, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та нормам процесуального права.

Пунктом 8 ч.1 ст. 207 ЦПК України передбачено право залишення заяви без розгляду у тому разі, коли провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3 без руху для усунення ним недоліків, суддя залишив поза увагою, що питання відповідності позовної заяви ОСОБА_3 вимогам ст. 119 ЦПК України вже було предметом розгляду як у суді першої інстанції так і перегляду апеляційним судом Запорізької області. Ухвала судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року, якою було повернуто позовну заяву ОСОБА_3 скасована та справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку ч.3 ст. 312 ЦПК України для вирішення даного питання (а.с.34).

Таким чином, отримавши справу, суддя, перевіривши заяву ОСОБА_3, у відповідності до вимог ст.119-122 ЦПК України, не вбачив підстав для залишення без руху позовної заяви ОСОБА_3 та ухвалою від 23 грудня 2015 року відкрив провадження у справі (а.с. 40).

Разом з цим, залишаючи, після відкриття провадження у справі, ухвалою від 25 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 без руху з тих підстав, що відсутній оригінал позовної заяви та що не зазначені докази, які підтверджують кожну обставину, суддя не звернув увагу на те, що позовна заява ОСОБА_3 разом із доданими до неї документами вже поверталася ухвалою судді від 15.09.2015 року (а.с. 7).

Оригінал позовної заяви разом з доданими до неї матеріалами вкладений до конверту та зберігається в матеріалах даної справи, що відповідає вимогам п. 21.5 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах м. Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом N 173 від 17 грудня 2013 року Державної судової адміністрації України.

Крім того, зазначаючи в ухвалі від 25 грудня 2015 року про те, що позивач не вказав обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, не зазначив докази, що підтверджують кожну обставину та наявність підстав для звільнення від доказування, суддя залишив поза увагою розяснення п.п.2,7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", відповідно яких визначено у яких випадках повертається позовна заява. В інших випадках, суддя вирішує питання про відкриття провадження у справі. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при предявленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно вимог ст. 131 ЦПК України, сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Недоліки позовної заяви, що зазначені в ухвалі судді від 25.12.2015 року містять формальні підставі для залишення позову без руху, а посилання на те, що не зазначені докази, що підтверджують кожну обставину та наявність підстав для звільнення від доказування, не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а є предметом розгляду справи по суті.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що єдиною підставою його позову є відсутність рішення суду про примусову психіатричну допомогу, тому, в силу ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд має сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Зазначене передбачено і в статті 235 ЦПК України, де під час розгляду справ окремого провадження суд зобовязаний розяснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи.

З метою зясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом порушено право ОСОБА_3 на доступ до суду, що є недопустимим в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, де визначено, що кожен, при вирішенні його спору щодо його прав і обовязків цивільного характеру, має право на справедливий судовий розгляд його справи. Дане визначення знайшло своє підтвердження в рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні «Голдер проти Сполученого Королівства» (1975).

Відповідно ст. 311 ЦПК України ухвала судді підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того, судді необхідно привести у відповідність статус сторін за заявою ОСОБА_3, оскільки справа у суді, у відповідності до вимог Інструкції з діловодства у судах, зареєстрована як справа окремого провадження.

Керуючись ст. ст. 307, 311 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: