У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 квітня 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 року публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 721,18 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок НОМЕР_1, розташований по АДРЕСА_1, шляхом його продажу банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного між сторонами 5 березня 2008 року договору, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16 822,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 6 березня 2018 року. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 5 березня 2008 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме, будинок, загальною площею 67,80 кв.м, житловою площею 48,90 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 та належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки складає 108 322 грн 50 коп. У зв'язку з порушеннями відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 28 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 11 721,18 доларів США, яка складається з наступного: 9 880,98 доларів США - заборгованість за кредитом; 960,78 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 29,98 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 269,35 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 23,04 доларів США - фіксована частина, 557,05 доларів США - процентна складова.

Рішенням Хотинського районного суду від 12 лютого 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 5 березня 2008 року у розмірі 11 721,18 доларів США, що за курсом 10 грн 85 коп., відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 28 березня 2014 року складає 127 174 грн 87 коп, звернуто стягнення на будинок загальною площею 67,80 кв.м, житловою площею 48.90 кв.м, та земельну ділянку, площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, кадастровий номер № НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_1 на праві власності згідно державного акту серії НОМЕР_2, виданого 26 лютого 2008 року, яка розташована по АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 23 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що на звернення стягнення на майно відповідача, яке є предметом іпотеки, поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і щодо цього майна наявні умови, які перешкоджають примусовому зверненню стягнення на нього шляхом відчуження.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами установлено, що 5 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний дговір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 16 822,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 6 березня 2018 року.

Урахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 5 березня 2008 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме, будинок, загальною площею 67,80 кв.м, житловою площею 48,90 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 та належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Станом на 28 березня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 складає 11 721,18 доларів США, з яких: 9 880,98 доларів США - заборгованість за кредитом; 960,78 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 29,98 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 269,35 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 23,04 доларів США - фіксована частина, 557,05 доларів США - процентна складова, що підтверджується довідкою-розрахунком.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон) від 3 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

За змістом ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак,мораторій, установлений Законом України «Про мораторій», на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте апеляційний суд, ухвалюючи рішення, в порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував, що ухваленням судового рішення відчуження майна не відбувається; дія Закону розповсюджується на дані правовідносини на стадії виконавчого провадження та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанціїз підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик