Справа № 760/4647/16-ц
Провадження № 2-з/760/50/16
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

28 березня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

11.03.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення боргу.

25.03.2016 суддя Солом'янського районного суду м. Києва постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду.

Разом з повною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) і знаходяться у нього або в інших осіб; заборонити державним реєстраторам та нотаріусам, як спеціальним суб'єктам, на яких покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти дії щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав, похідних від права власності, на майно, яке належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на праві власності.

Вимоги про забезпечення позову позивача обґрунтував тим, 27.09.2013 сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 80 000 грн., які відповідач зобов'язався повернути у строк до 27.11.2013.

Однак відповідач у встановлений договором строк зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися для захисту своїх прав та інтересів до суду.

З матеріалів позовної заяви випливає, що позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 205 527,41 грн., з яких: 80 000 грн. - сума основного боргу, 31 810,41 грн. - проценти за користування грошовими коштами, 5 424,65 грн. - 3% річних, 22 827,39 грн. - пеня та 65 464,53 грн. інфляційні витрати.

Позивач у своїй заяві про забезпечення позову зазначив, що у разі задоволення позову існує вірогідність того, що відповідач не зможе виконати зобов'язання за виниклою заборгованістю, а тому у разі отримання позовної заяви разом з доданими до неї документами, може відчужити належне йому майно на користь інших осіб.

Таким чином позивач стверджував, що існують обставини, які значно утруднять або зроблять неможливим виконання рішення суду.

Заява про забезпечення позову відповідно до частини першої статті 153 ЦПК розглядається без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити з таких підстав.

Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (частини перша, третя статті 151 ЦПК).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 152 ЦПК позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві; забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» зазначив, що «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам» (пункт 4).

Частина третя статті 152 ЦПК передбачає, що «види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачами вимогами».

Суд зазначає, що предметом позову у цій цивільній справі є стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 205 527,41 грн., з яких: 80 000 грн. - сума основного боргу, 31 810,41 грн. - проценти за користування грошовими коштами, 5 424,65 грн. - 3% річних, 22 827,39 грн. - пеня та 65 464,53 грн. інфляційні витрати.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач просить суд накласти арешт на все майно та грошові кошти, які належать відповідачу, однак не конкретизує на яке саме майно та грошові кошти належить накласти арешт, не зазначає доказів, які підтверджують право власності відповідача на таке майно та грошові кошти.

Крім того, заявлений позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача не є співмірними з позовними вимогами та може викликати дисбаланс інтересів сторін.

У зв'язку з тим, що правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 і знаходяться у нього або в інших осіб не має, то такий вид забезпечення позову як заборона державним реєстраторам та нотаріусам, як спеціальним суб'єктам, на яких покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти дії щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав, похідних від права власності, на майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності також не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд констатує відсутність необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

Керуючись статтями 151, 152, 153, 210, 293 ЦПК, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Л. В. Шевченко