АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Савицький О.А.
№ 22-ц/796/3642/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Соколової В.В., Ратнікової В.М.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги - МаковськоїТетяни Станіславівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_5, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_9, третя особа: Департамент охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги в якому з урахуванням уточнених вимог просили стягнути з відповідача на корись кожного з них моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

В грудні 2015 року треті особи ОСОБА_5, яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка є повнолітньою донькою померлого, ОСОБА_8, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_9, заявили самостійні вимоги щодо предмету спору та просили суд стягнути з відповідача на їх користь по 50000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на користь ОСОБА_3 20000 грн. на користь ОСОБА_4 30000 грн.

Стягнуто з Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 по 30000 грн. кожному.

Стягнуто з Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на користь держави судовий збір в розмірі 1218 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги - Маковська Т.С. подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що за матеріалами кримінального провадження № 164-201/о з 22.08.2013 року по 15.01.2014 рік комісією у складі начальника Київського міського бюро-медичної експертизи, судово-медичного експерта ОСОБА_12, лікаря судово-медичного експерта-криміналіста ОСОБА_13, судово-медичного експерта ОСОБА_14 проведено судово-медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру судових розслідувань за № 0000770 на підставі чого було складено експертний висновок.

Зазначає, що до складу комісії не входив жоден експерт, який має відповідні знання з нейрохірургії та який би міг надати обгрунтовані висновки щодо надання медичної допомоги, пов'язаною з травмою ОСОБА_15

Зазначає, що висновок експерта не вказує, що саме дії працівника відповідача призвели до смерті ОСОБА_15, оскільки цей же висновок вказує, що між завданою ОСОБА_15 черепно-мозковою травмою і його смертю наявний прямий причинний зв'язок.

Разом з тим, на сьогоднішній день не з'ясовано ступінь, наявність чи відсутність вини особи, яка нанесла тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_15 та між якими та смертю ОСОБА_15 згідно висновку експерта наявний прямий причинний зв'язок. Дану особу не було залучено, а ні в якості співвідповідача, а ні в якості третьої особи.

А тому в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б підтверджували вину відповідача, або будь-кого з його працівників, а вказаний висновок експерта взагалі є таким, що викликає сумніви в його правильності, оскільки складений експертами які не мають відповідних знань.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_16, який є також представником позивача ОСОБА_4 та третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа: Департамент охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з'явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст.56 Конституції Україникожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Статтею 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків

В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «№ 4 від 31.03.1995 року із подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди»роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, як зазначено в п.5 вищевказаної постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Судом встановлено, що 02.01.2012 року приблизно о 00 год. 20 хв. громадянин ОСОБА_17 здійснив напад на ОСОБА_15внаслідок чого останній отримав декілька ударів по обличчю, внаслідок яких втратив рівновагу та впав на землю втративши свідомість та отримавши ушкодження у вигляді: садна у правій щелепно-величній області, у лобно-скроневій області, крововилив та забійна рана в області правого ока, розлитий крововилив у садно в області лівої ушної раковини, крововилив м'яких тканин у лобній області справа, крововилив в області правої кісті, лівого плеча та передпліччя (кримінальне провадження №0000770 за ч.4 ст. 187 КК України).

Того ж дня о 03 год. 34 хв. ОСОБА_15 було доставлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де йому було поставлено діагноз закрита черепно-мозкова травма. Садина, гематома обличчя, лівого вуха. Підозра на гостру інтоксикацію внаслідок вживання алкоголю.

Як вбачається змедичної картки стаціонарного хворого №161/63 до Київської міської лікарні швидкої допомоги - стан хворого середньої тяжкості, свідомість загальмована, самостійно пересуватися не може. При цьому черговим нейрохірургом було рекомендовано рентгенографію черепа в двох протекціях, однак дане обстеження проведено не було.

При оглядічерговим нейрохірургом о 07 год. 00 хв. було рекомендовано рентгенографію черепа в двох протекціях, чого зроблено знову не було. О 20 год. 30 хв. лише після повної втрати свідомості ОСОБА_15, було проведено обстеження, встановлено вірний діагноз та почато лікування, черговим нейрохірургом було констатовано важкий стан хворого, рентгенографія черепа - лінійний перелом кіток скріплення черепу, та рекомендовано СКТ головного мозгу.

03.01.2012 року о 08 год. 10 хв. була проведена рентгенографія черепа, яку рекомендував лікар нейрохірург при надходженні потерпілого до лікарні, за результатами якої о 12 год. 30 хв. була терміново проведена операція.

Із запису в медичній картці №161/63 від 04.01.2012 року вбачається, що загальний стан - важкий. Згідно запису від ІНФОРМАЦІЯ_1 рокустан хворого погіршився, свідомість - кома I-II. Того ж дня не приходячи до свідомості хворий помер об 11 год. 40 хв., факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1.

Відповідно до висновку експерта №164-2013/о, складеного за результатами проведення судово-медичної (комісійної експертизи) за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄДРСР за №0001824, за ч.1 ст. 140 КК України, аналіз наданих медичної документації, з урахуванням наявних медичних даних дозволяє розмежувати надання ОСОБА_15медичної допомоги в два етапи: перший до 20 год. 30 хв. - 22 год. 30 хв. 02.01.2012 року, коли потерпілому не був встановлений правильний діагноз наявності черепно-мозкової травми, і, відповідно, взагалі ніякої медичної допомоги з приводу наявної травми не надавалось; другий після 20 год. 30 хв. - 22 год. 30 хв. 02.01.2012 року, коли потерпілому був встановлений діагноз наявності черепно-мозкової травми, відповідно якого надавалась допомога в якісному так і в кількісному відношенні медичної допомоги, в тому числі із вчасним реагуванням на виникнення відхилень у функціонуванні організму.

Саме не встановлення правильного діагнозу ОСОБА_15 до 20 год. 30 хв. - 22 год. 30 хв. 02.01.2012 року і є дефектом в наданні медичної допомоги - бездіяльність лікаря, який можливо було б уникнути у разі виконання рекомендацій чергового нейрохірурга від 02.01.2012 року виконати рентгенографію черепа. Проведення вищевказаного обстеження дозволило б лікарям своєчасно встановити правильний діагноз наявності черепно-мозкової травми, і, відповідно, своєчасно розпочати надання необхідної медичної допомоги, - в такому випадку це було б єдиною можливістю запобігти настанню смерті ОСОБА_15

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність вищезазначеного дефекту в наданні медичної допомоги, перебуває у прямому причинно-наслідковому зв'язку з настанням смерті ОСОБА_15

Враховуючи характер завданих моральних страждань позивачам та їх тривалість колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази на підтвердження вини відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки нормами ЦК України саме на відповідача покладено обов'язок довести, що шкода позивачам була спричинена не з його (його працівників) вини.

Посилання апелянта на те, що вказаний експертний висновок є таким, що викликає сумнів у його правильності колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

А тому висновок експерта №164-2013/о є належним та допустимим доказом по даній справі.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи в суді першої інстанції відповідачем не заявлялись клопотання про допит еспертів та про призначення експертизи. Тобто, відповідачем не подавалися будь-які докази на підтвердження своїх заперечень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги - МаковськоїТетяни Станіславівни відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді