Справа № 685/1224/15-ц
Провадження № 2/685/17/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Дондель Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

її представника адвоката Шамрая В.В., який також являється представником третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та

його представника ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6 та

його представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В :

Потерпіла ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000299, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого її брат ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть, звернулася з позовом, заявивши остаточну вимогу стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 29676,37 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що понесені нею витрати повинні відшкодувати ОСОБА_4, як винуватець смерті брата в ДТП, та ОСОБА_6, як власник транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки.

Матеріальна шкода полягає у витратах на придбання труни на суму 1635 грн., послугах катафалку на суму 490 грн., проведення поминального обіду на суму 5600 грн., послугах бальзамування на суму 400 грн., витратах на панахиду в сумі 300 грн., винагорода церковному хору в сумі 100 грн., послугах з перевезення людей з цвинтаря до кафе в сумі 350 грн., витратах на пальне на перевезення до лікарні, міліції, моргу м. Хмельницький, перевезення тіла в село, доставці труни в сумі 1000 грн., а також витратах на придбання пам'ятника в сумі 15800 грн.

Третя особа ОСОБА_3 звернувся з самостійним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6, заявивши самостійну вимогу стягнути з кожного з них на свою користь по 500000 грн. моральної шкоди, завданої йому смертю сина ОСОБА_8 внаслідок ДТП, винуватцем якої є ОСОБА_4, а ОСОБА_6 - власником транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані тим, що він змушений був пережити жахливу та передчасну смерть сина, що призвело до моральних страждань, змінився його нормальний ритм життя, він втратив звичні життєві зв'язки і по теперішній час не може змиритися з тим, що дитини немає з ним, через душевні страждання постійно перебуває в стресовому стані, у нього порушився режим сну.

В ході судового розгляду позивач та її представник, який також є представником третьої особи ОСОБА_3, позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовних заявах.

ОСОБА_6 додатково пояснила, що їй стало відомо, що після падіння брата вранці, близько 12 год. до нього додому заїжджала бригада «Швидкої допомоги», яка була в селі за викликом до однієї дитини, батько якої попросив оглянути також і ОСОБА_8, який впав з причепа. Працівники «Швидкої» брата оглянули, ввели укол анальгіну та димедролу, але не госпіталізували, оскільки він перебував у свідомості. Брат був госпіталізований уже близько 16 години іншою бригадою, яка приїхала до нього за викликом.

Зазначила, що самостійно купувала ліки та інші засоби, які призначав лікар, однак лікування не допомогло, після смерті брата несла витрати по його похованню.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 надала письмові заперечення проти позову ОСОБА_1, згідно яких просить повністю відмовити в задоволенні позову.

Заперечення обґрунтовані тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження витрат на придбання ліків за призначенням лікаря, відсутні відомості про перелік ліків за призначенням та придбані за власний рахунок, а у фіскальних чеках відсутні назви препаратів за наявності лише назви виду певних ліків, що не дає можливості встановити факт їх придбання для лікування саме ОСОБА_8, а не іншої сторонньої особи.

Накладна № 58 від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. на суму 1635 грн. про придбання труни, хреста та вінка не являється розрахунковим документом та не підтверджує оплату товару в силу ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення про форму та зміст розрахункових документів, затверджених Наказом ДПА України від 01 грудня 2000 р. № 614, та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15 грудня 2004 р. № 637, у зв'язку з чим ця сума не підлягає стягненню.

Представник відповідача зазначає, що витрати на придбання пам'ятника в сумі 15600 грн. також не підлягають стягненню, оскільки згідно ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, тобто можуть бути відшкодовані витрати саме на встановлення, а не на придбання пам'ятника, які просить стягнути позивач. Крім того, вартість пам'ятника перевищує граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож у Хмельницькій області, визначеній у 2500 грн. згідно Постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» (далі -Постанова № 45), яка за аналогією законодавства підлягає до застосування у даних умовах.

Представник відповідача також вважає, що поминальний обід, відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», не входить до обряду поховання, тому витрати на нього не належать до витрат на поховання, в зв'язку з цим здійснені позивачем витрати на поминальний обід в сумі 5600 грн. не підлягають відшкодуванню.

Представник відповідача вважає обґрунтованою лише здійснення витрат позивача на авто послуги на поховання в сумі 490 грн., які покриваються добровільно сплаченою ОСОБА_4 сумою в 2000 грн.

Представником відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 подано до суду письмове заперечення, згідно якого просить відмовити у позові, посилаючись на те, що ОСОБА_6 було надано синові ОСОБА_4 мотоблок для проведення польових робіт за допомогою прилаштованих грабель, а вже сам ОСОБА_4 самовільно приладнав причіп, який зберігався окремо, та разом з покійним ОСОБА_8 перевозив солому. Таким чином, ОСОБА_6 не був володільцем мотоблоку з причепом, із його володіння мотоблок вибув в стані, придатному для використання як сільськогосподарської техніки за відсутності можливості перевозити вантаж або пасажирів. При цьому ОСОБА_4 правомірно заволодів мотоблоком, який є сільськогосподарською технікою, отримання права на керування яким не передбачено, заволодіння мотоблоком не було спричинене недбалістю власника.

Крім того, вважає, що заявлена сума моральної шкоди до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є завищеною та неспівмірною із завданими втратами немайнового характеру, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру моральної шкоди в зазначеній сумі, а запропонована ним методика розрахунку шкоди не закріплена в жодному нормативно-правовому акті.

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_6 позовних вимог не визнав та пояснив, що вранці доручив своєму синові ОСОБА_4 згорнути солому на розташованому неподалік полі за допомогою грабель, які прикріплені до мотоблока, також попросив ОСОБА_8 допомогти синові здійснити ці роботи, так як ОСОБА_8 допомагає мешканцям села в різних сільськогосподарських роботах, після чого пішов на роботу. Мотоблок стояв в гаражі разом з граблями, причіп до нього був у іншому гаражі, ключ від якого зберігався в хаті у тумбочці.

Приблизно о 7 чи 7.30 год. до нього зателефонував син та повідомив, що ОСОБА_8 впав з причепа, тому відразу ж приїхав на місце події на велосипеді, де побачив ОСОБА_8, який лежав на землі. Син відразу ж побіг до проживаючого по сусідству ОСОБА_9 та приніс води. ОСОБА_9 зателефонував на «Швидку допомогу», але там відповіли, що потрібно телефонувати до іншого відділення, але більше не телефонували, оскільки ОСОБА_8 прийшов до свідомості. Син поїхав мотоблоком додому, а вони разом з ОСОБА_8 пішли додому, по дорозі ОСОБА_8 заперечував проти необхідності виклику швидкої.

Пізніше зайшов до ОСОБА_8 додому, де ОСОБА_8 та його батько спали.

Відповідач ОСОБА_4 позовних вимог не визнав та пояснив, що вранці його розбудив батько, щоб на полі згорнути солому, в чому йому допоможе ОСОБА_8, після чого батько поїхав на роботу. Для цього приєднав до мотоблока причіп, в який поклав граблі та поїхали у поле. Солому згортали за допомогою приєднаних до мотоблока спеціальних граблів, після чого граблі поклали на дно причепа, завантажили у нього солому висотою близько 2 метрів, стягнути мотузкою та поїхали додому. Сергій, незважаючи на його заперечення, виліз на солому та їхав там.

Проїжджаючи вулицею почув, як щось упало. Зупинившись побачив, що з соломи упав ОСОБА_8 та лежав на дорозі, тому відразу ж зателефонував батькові та побіг до ОСОБА_9, який проживав поряд, в якого набрав води. ОСОБА_9 з його мобільного телефону зателефонував на «Швидку допомогу», але там повідомили, що він додзвонився на станцію в с. Наркевичі, а потрібно на станцію в м. Волочиськ та повідомили номер телефону. ОСОБА_10 стало краще, то в «Швидку» більше не телефонували і він пішов додому.

Близько обіду приходив до ОСОБА_10 додому та бачив, як ОСОБА_10 та його батько спали. Близько 16 години знову прийшов до ОСОБА_10, який лежав на підлозі та тяжко дихав, в нього були сусідка ОСОБА_16 та ОСОБА_11. З його мобільного телефону ОСОБА_16 зателефонувала на «Швидку допомогу», після чого ОСОБА_10 був госпіталізований.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, їх представників, свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали разом з нею однією сім'єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України).

Неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується у частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття (ст. 1179 ЦК України).

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (Частини 1-4 ст. 1187 ЦК України).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди - також залежно від ступеня його вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, а у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (частини 2 та 3 ст. 1193 ЦК України).

Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати (ст. 1201 ЦК України).

Вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08 липня 2015 року, який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнаний винним в тому, що 30 липня 2014 року близько 7 год. ранку, в порушення вимог пунктів 1.5 та 21.11 Правил дорожнього руху, керуючи мотоблоком з причепом, перевозив на причепі мотоблока потерпілого ОСОБА_8, який сидів зверху на соломі, завантаженій на причіп, та під час руху по АДРЕСА_1 впав на дорогу і внаслідок падіння отримав тілесні ушкодження голови, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у Волочиській ЦРЛ.

Зазначені обставини, в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування.

ОСОБА_4, який на момент вчинення злочину був неповнолітній, 19 лютого 2015 року досяг повноліття, тому обов'язок його батьків субсидіарно відшкодувати заподіяну неповнолітнім сином припинився.

Судом не вбачається неправомірності заволодіння ОСОБА_4 мотоблоком та приєднання до нього причепу для можливості перевезення вантажу, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 мав навички керування мотоблоком, як при виконанні сільськогосподарських робіт з навісним обладнанням, так і при поїздках цим мотоблоком з причепом, керував ним, що вбачається його пояснень, пояснень його батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, пояснення свідка ОСОБА_13, який пояснив, що неодноразово бачив, як ОСОБА_4 керував мотоблоком.

За даних обставин ОСОБА_4 керував мотоблоком правомірно, як член сім'ї власника, тому саме він повинен нести відповідальність за заподіяння шкоди, завданою діяльністю, пов'язаною з використанням мотоблока.

Факт відсутності у ОСОБА_4 посвідчення водія на право керування мотоблоком не може бути визнаним як заволодіння мотоблоком неправомірно, оскільки ОСОБА_4 не обвинувачувався та не був визнаний винним у керуванні транспортним засобом за відсутності відповідного посвідчення водія.

З наданих позивачем ОСОБА_1 квитанцій вбачається, що нею витрачено за період з 30 липня по 02 серпня 2014 року 3792,54 грн. на придбання ліків та медичний засобів.

Враховуючи те, що вищезазначене було придбане в аптеках м. Волочиськ саме в період перебування ОСОБА_8 на лікуванні у Волочиській центральній районній лікарні, тому суд приходить до висновку, що придбані нею препарати та медичні засоби були використані саме на лікування брата і підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4, незважаючи на те, що в квитанціях не зазначено точних назв препаратів, а лише назви їх виду. Стороною відповідача не надано доводів на спростування використання придбаного не на лікування ОСОБА_4

Придбання труни, хреста та вінка на загальну суму 1635 грн., проведення поминального обіду на 80 чоловік на загальну суму 5600 грн. та надання автомобільних послуг на поховання на суму 490 грн. підтверджується документами, тому також підлягають стягненню.

Суд вважає, що витрати проведення поминального обіду за померлим також підлягають стягненню з відповідача, оскільки передбачені православною церемонією поховання. Зокрема, Постановою № 45 передбачено відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань витрат на поминальний обід за померлим.

Накладна ПП ОСОБА_14 від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. № 58 містить ім'я продавця та покупця, назву товару (труна, хрест, вінок) з зазначенням ціни, що свідчить про їх придбання позивачем.

Витрати на придбання надгробного пам'ятника є складовою частиною спорудження пам'ятника, тому підлягають стягненню згідно ст. 1201 ЦК України. Стороною відповідача не доведено, що сума у 15800 грн. на виготовлення надгробного пам'ятника є вищою граничної вартості стандартних пам'ятників у даній місцевості. Відповідно ж до довідки ФОП ОСОБА_15 від 26 січня 2016 р., який здійснює діяльність щодо різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю, гранична вартість стандартного пам'ятника для с. Трительники Волочиського р-ну із матеріалу «Габро» станом на 26 грудня 2014 року становить 22400 грн.

Постанова № 45 не може бути застосована за аналогією, оскільки нею врегульовано відносини між страхувальником і страховиком за соціальним страхуванням працівників, крім того рівень цін в 2008 році, коли була прийнята постанова, та в 2014 р. значно відрізняються.

Позивачем не надано доказів здійснення витрат на бальзамування в сумі 400 грн., панахиду в сумі 300 грн., церковному хору в сумі 100 грн., перевезення з цвинтаря в сумі 350 грн. та пального до лікарні в сумі 1000 грн., тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Від суми на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди необхідно відняти 2000 грн., які були добровільно сплачені відповідачами позивачу ОСОБА_1 Суд не приймає до уваги її твердження про те, що дані кошти були нею використані на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, оскільки вона не змогла пояснити, яким чином вона використала дані кошти, як грошове відшкодування моральної шкоди, крім того, в силу ч. 2 ст. 1168 ЦК України, сестра не входить до кола осіб, яким відшкодовується моральна шкода в разі смерті потерпілого.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що виникненню та збільшенню шкоди потерпілому сприяла його груба необережність.

Зокрема, відповідно до підпункту «г» п. 5.3 Правил дорожнього руху, пасажирам забороняється під час руху стояти в кузові вантажного автомобіля, сидіти на бортах або в необладнаному для сидіння місці.

В ході розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України було встановлено, що ОСОБА_8, порушуючи вищезазначені вимоги ПДР, в якості пасажира сидів у причепі мотоблока, навантаженого соломою, на висоті більше 2 метрів, а тому повинен був усвідомлювати, що проїзд на такому нестійкому вантажі як солома, на кузові причепа невеликої площі та великої висоти самого вантажу, може призвести до падіння з цієї висоти та отримання травм, однак даних обставин не врахував

Крім того, збільшенню шкоди сприяв той факт, що сам потерпілий, прийшовши до свідомості після падіння, не прийняв жодних мір для виклику швидкої або звернення до лікаря, ніяких дій по врятуванню сина не здійснив і його батько ОСОБА_3, позивач за даною вимогою, оскільки «Швидка допомога» була близько 16 год. сусідкою, тобто через більш ніж 8 годин після падіння. Даний факт в судовому засіданні підтвердила позивач ОСОБА_1, зазначивши, що зі слів лікарів життя її брата можливо було б врятувати в разі його своєчасної госпіталізації.

За таких обставин, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить 60 тис. грн., що еквівалентно розміру мінімальної заробітної плати на день ухвалення рішення за близько трьох з половиною років.

Судовий збір за вимогою ОСОБА_1, позов якої був поданий до суду в лютому 2015 року разом з обвинувальним актом, підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог - 85,92 %.

Судовий збір за вимогою ОСОБА_3, позов якого був поданий до суду в жовтні 2015 р., підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог - 6 %.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168, 1179, 1187, 1193, 1201 ЦК України, п. 5.3 ПДР, ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу, ст.ст. 61, 212-213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 25317,54 грн. (Двадцять п'ять тисяч триста сімнадцять гривень 54 коп.) відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні решти позовних вимог.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 60000,00 грн. (Шістдесят тисяч гривень 00 коп.) грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1946,47 грн. (Одна тисяча дев'ятсот сорок шість гривень 47 коп.) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Самойлович А.П.