АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3137/16 Справа № 202/8198/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи тим, що з 17 лютого 2007 року по 21 травня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначала, що донька, яка після розлучення знаходиться на повному її утриманні, потрапила в обласну дитячу клінічну лікарню з діагнозом гострий пієлонефрит та знаходилась у нефрологічному відділенні з 27 листопада 2015 року по 04 грудня 2015 року.

Вказувала, що за час перебування дитини в лікарні понесла додаткові витрати на лікування, в яких відповідач також участі не брав.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно аліменти не сплачує, коштів на додаткові витрати на дитину не надає, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 3.000 грн. у рахунок відшкодування понесених додаткових витрат.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 700 грн., з послідуючою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 жовтня 2015 року. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду шляхом зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню, до 436 грн.50 коп., зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.183, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ст.182 СК України.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 17 лютого 2007 року по 21 травня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матірю ОСОБА_3 та перебуває на повному її утриманні (а.с.5).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості в цій частині позову та посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем ОСОБА_3, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та з розміром аліментів, що підлягають стягненню.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці ( ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства).

Так, ст.180 СК України покладає обовязок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне розяснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз.3 п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року.

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одночасно з цим у ч.1 ст.184 СК України зазначено у яких випадках суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі це наявність у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, отримання ним частини доходу в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення ст.184 СК України, врахувавши і те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував визначений сімейним законодавством України обов'язку обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Безпідставними є посилання відповідача на те, що він має змогу сплачувати аліменти лише у розмірі 30% від встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить 436 грн.50 коп., оскільки, як зазначено вище, аліменти на неповнолітню дитину у даному випадку мають стягуватись у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, який обчислюється відповідно до вимог чинного законодавства, при цьому 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку це мінімальний розмір аліментів, визначений діючим законодавством. Крім того, відповідачем на надано належних доказів щодо неможливості сплачувати аліменти в розмірі 700 грн.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_5