Справа № 266/3821/15-ц
Провадженя№ 2/266/128/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2016 м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Курбановой Н.М.,

при секретарі Жирковой М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на реконструйовану квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на реконструйовану квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 6 травня 2014 року помер її батько ОСОБА_3, який постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка йому належала на праві власності. У зв'язку зі смертю батька і відкриттям спадщини на належне йому майно, вона звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за заповітом, оскільки померлий склав його в 2001 році на її ім'я. Інших спадкоємців немає. Після закінчення наданого їй законом строку для прийняття спадщини вона звернулася до нотаріуса за оформленням документів для отримання свідоцтва про право на спадщину. При вивченні документів з'ясувалося, що її батьком,

ОСОБА_3, після приватизації квартири в 1994 році, незабаром була проведена її реконструкція без дозволу відповідних органів. Загальна площа квартири була 45,68кв.м, а житлова - 30,9 кв.м. При реконструкції житлова площа була зменшена на 3,2кв.м за рахунок коридору і комори, що відображено в технічному паспорті. Ця обставина стала підставою для відмови їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що в своїй постанові детально відобразив нотаріус. Оформити право власності на своє ім'я вона вправі тільки в судовому порядку і вважає, що для цього є всі підстави. Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 27,7кв.м, загальною площею 45,1 кв.м., після смерті ОСОБА_3, померлого 06.05.2014 року.

Позивачка ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_4, яка діє на підставі договору, у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, у відкритому судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, зазначив, що нерухоме майно, яке належало померлому, в тому розмірі та в тих характеристиках не існує, є нестворене нерухоме майно. Дозволу на реконструкцію квартири померлий не отримував. Таким чином, позивач не може набути право власності в порядку спадкування на самовільно реконструйовану квартиру з іншими характеристиками.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія ЮБ №049773 виданого 20.07.1955 року Кіровським райвідділом ЗАГС м.Ленінград, актовий запис № 1271, ОСОБА_6 народилася 21.06.1955 року, в графі батьки зазначені: батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_7 (а.с.6).

Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії IV-НО 392282 виданого 19.05.1985 року Будинком одруження м.Жданова, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 уклали шлюб 19.05.1985 року, актовий запис № 1596. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_8, дружині ОСОБА_8 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про право на власності на житло виданого 10.03.1994 року №17790 ОСОБА_2 державним виробничим підприємством ремонту і експлуатації житлового фонду «Житловик», квартира АДРЕСА_2, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_7, тобто по 1/2 кожному (а.с.10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18.09.2001 року державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_9, спадкоємцем майна ОСОБА_7, яка померла 05.12.2000 року, є ОСОБА_3, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_2 (а.с.11).

Згідно заповіту посвідченого 23.11.2001 року державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_9, ОСОБА_3 на випадок його смерті заповів усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і в загалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповів дочці ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно довідки ККП «КК «Приморська» від 27.08.2014 року №1475, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.02.1977 року по день смерті 06.05.2014 року (а.с.75).

Згідно особового рахунку №4756, квартиронаймачем квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3. В зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 14.02.1977 по 11.06.2014 року квартиронаймач, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 14.02.1977 по 09.02.2014 року - дружина, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 з 14.02.1977 по 03.01.1986 року донька (а.с.75).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО №775876 виданого 07.05.2014 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_2 міського управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 помер 06.05.2014 року, актовий запис № 375 (а.с. 9).

Згідно заяви від 28.10.2014 зареєстровано в реєстрі №765 ОСОБА_1, остання прийняла спадщину з будь-якого рухомого та нерухомого майна (а.с.69).

Згідно заяви від 08.10.2015 зареєстровано в реєстрі №911 ОСОБА_1, остання прийняла спадщину, яка складається з квартири № 31, розташованої в м.Маріуполі по вул.Латишева, б.31(а.с.81).

Згідно довідки МКП «ОСОБА_2 БТІ» від 03.12.2014 №2815АДРЕСА_4, розташована в м.Маріуполі по вул.Латишева, б.31 належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності №17790 від 10.03.1994, записано у книгу за №37372 від 14.08.2001 року та свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2040 від 18.09.2001 року, записано у книгу №37372 від 25.09.2001 року. Дана інформація дійсна станом на 31.12.2012. Інвентаризацією від 26.11.2014 року встановлено, що дана двохкімнатна квартира №31 за вказаною адресою має житлову площу 27,7 м2, та загальну площу 45,1 м2.

Самочинна житлова кімната 3 самочинно зменшена на 3,2 м2 рахунок устрою коридору та комори (а.с.84).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №38743415 виданого 28.10.2014 року Другої маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстровано спадкову справу номер у спадковому реєстрі 56703054, номер у нотаріуса 353/2014 на імя ОСОБА_3, померлого 06.05.2014 року (а.с.78).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного державного нотаріуса Другої маріупольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_9 від 08.10.2015 р. №1516/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5, тому що згідно свідоцтва про право на власності на житло виданого 10.03.1994 року №17790 ОСОБА_2 державним виробничим підприємством ремонту і експлуатації житлового фонду «Житловик» вказана квартира має загальну площу 45,68 кв.м., житлову площу 30,9 кв.м., а на цей час, згідно технічного паспорту на квартиру зробленого 26.11.2014 року та інформаційної довідки МКП «ОСОБА_2 БТІ» від 03.12.2014 року №2815 житлова площа квартири самочинно зменшена на 3,2 кв.м. за рахунок устрою коридору та комори (а.с.7, 12-13).

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У ч. 2 ст. 383 ЦК встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно з ст. 152 ЖК України (в редакції на час реконструкції квартири) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить померлому на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Аналогічне положення міститься в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76. Згідно з пунктом 1.4.1 цього наказу переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Цими ж правилами надається визначення таких понять, як переобладнання і перепланування.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року, зазначив, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Слід також зазначити, що в розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09.2003 року № 146). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22.07.2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма ч. 1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Також суд враховує і те, що як роз'яснено в п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до якої якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Таким чином судом встановлено, що при житті ОСОБА_3 не отримав дозвіл інспекції Держархбудконтролю на початок будівельних робіт не звертався до органу місцевого самоврядування для узаконення проведеної реконструкції квартири.

При цьому суд також враховує, що відсутній будь-який технічний висновок про відповідність виконаних робіт будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки, наявність даних про непорушення прав власників інших квартир та правил експлуатації будинку.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, враховуючи те, що жодними належими та допустими доказами позивачем не доведено відповідність будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам проведеної реконструкції квартири, жодних прав позивача відповідачем не порушено, а тому позовні вимоги про визнання права власності на самочинне реконструйовану двохкімнатну житлову квартиру АДРЕСА_5, житловою площею 27,7 м2, та загальною площею 45,1 м2, а саме самочинно зменшену житлову кімнату 3 на 3,2 м2 рахунок устрою коридору та комори задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВІИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на реконструйовану квартиру відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі через Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Курбанова Н. М.