Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/935/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

19.04.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Яковлєвої Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину.

Остаточно уточнивши позовні вимоги ОСОБА_2 просила визнати заповіт недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 27 лютого 2015 року помер її батько ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого виконавчим комітетом Марївської сільської ради Компаніївського району серія І-ОЛ №м198531.

Після його смерті відкрилась спадщина, що складалася з нерухомого майна, а саме будинку, який розташований за адресою: вул. Єсеніна, 8, с. Марївка, Компаніївського району, Кіровоградської області та земельної ділянки (пай), що розташована на території Марївської сільської ради, Компаніївського району, Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

12 грудня 2014 року ОСОБА_4 було складено заповіт , який посвідчений секретарем Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області ОСОБА_5, відповідно до якого земельну ділянку (пай), що розташована на території Марївської сільської ради, Компаніївського району, Кіровоградської області заповів ОСОБА_3.

ОСОБА_2 посилається на те, що у встановлені законом строки звернулася до приватного нотаріуса Компанївського нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини та дізналася про існування заповіту, складеного її батьком на користь ОСОБА_3

Зазначає, що вищевказаний заповіт є недійсним оскільки, її батько ОСОБА_4 систематично зловживав спиртними напоями, доводячи себе до стану, в якому не міг контролювати свої дії та практично не виходив із стану глибокого алкогольного спяніння (тривалих запоїв). А тому ОСОБА_2 вважає, що волевиявлення її батька не було вільним та не відповідало його волі.

Рішенням Компніївського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2015 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 березня 2015 року (а.с. 14).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

Відповідно до довідки від 06.03.2015 року, яка видана виконавчим комітетом Марївської сільської ради Компаніївського району, Кіровоградської області зазначено, що на день смерті разом з ОСОБА_4 проживала без реєстрації місця проживання його дружина, ОСОБА_8. Спільно утримували господарство, користувалися земельною ділянкою 0,40 га (а.с. 78).

Від першого шлюбу на день смерті ОСОБА_4 залишилась донька ОСОБА_2, що посвідчується свідоцтвом про народження від 29.05.1973 року серія І-ОЛ № 291742.

19 березня 2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 був укладений шлюб. Від першого шлюбу ОСОБА_9 вже мала дорослого сина ОСОБА_3.

12 грудня 2014 року секретарем Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області ОСОБА_5 посвідчено заповіт ОСОБА_4

Відповідно до заповіту ОСОБА_4 заповів ОСОБА_3 земельну ділянку (пай), що розташована на території Марївської сільської ради, Компаніївського району, Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Про вказаний заповіт ОСОБА_2 дізналася лише після того, як звернулася із заявою про прийняття спадщини, оскільки успадкувала лише його частину, а саме: ? житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та ? частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, які розташовані за адресою: вул. Єсеніна, 8, с. Марївка , Компаніївський район, Кіровоградська область.

Статтями 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Як передбачено ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкуваннявід 30.05.2008 року №7 за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Відповідно до вимог ст.145 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Однак в суді першої інстанції ОСОБА_2 та її представник повідомили суд, що не мають жодної медичної документації щодо стану здоровя заповідача. На звернення позивача до медичних закладів їй було повідомлено, щодо відсутності медичної картки відносно ОСОБА_4, а тому клопотання щодо призначення експертизи на підставі показів свідків не заявлялось.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що покази свідків зі сторони позивача суд оцінює критично, оскільки вони повідомили суду своє субєктивне ставлення до обставин справ, були відсутні при підписанні заповіту та не можуть бути підставою для підтвердження психічного стану особи в момент вчинення заповіту. Щодо показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_10 суд правильно визнав, що вони підтверджують розуміння і усвідомлення заповідачем своїх дій. Під час безпосереднього складання заповіту ОСОБА_4 не перебував у стані алкогольного спяніння, був дієздатним та не перебував під впливом фізичного чи психологічного тиску.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших доказів, які б підтверджували перебування ОСОБА_4 на момент підписання заповіту у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними стороною позивача не наведено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки відсутні підстави для визнання заповіту від 12 грудня 2014 року недійсним.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2016 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді: