Справа № 343/1399/15-ц
Провадження № 22-ц/779/751/2016
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування реєстрації державних актів про право власності на земельні ділянки, договору дарування земельної ділянки і договору купівлі-продажу земельної ділянки та зустрічними позовами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну ділянку за апеляційними скаргами представника ОСОБА_4 та представника ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду від 09 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду від 09 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Поновлено Малотурянській сільській раді Долинського району Івано-Франківської області строк на звернення до суду за захистом своїх порушених прав як пропущений з поважних причин.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ-5-12-2/000104, зареєстрований 05.06.1996 року в Книзі реєстрації державних актів в приватну власність за № 5-12-2/000104 на імя ОСОБА_2 та скасовано його реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 050186, зареєстрований 08.11.2002 року в Книзі реєстрації державних актів в приватну власність за № 432 на імя ОСОБА_2 та скасовано його реєстрацію.

Відмовлено в задоволенні вимог Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки і договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування їх реєстрації.

Відмовлено в задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_3 до Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельні ділянки та ОСОБА_4 до Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Малотурянської сільської ради 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Представник ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що позивач у позові зазначає про незаконність та протиправність отримання у власність і укладення громадянкою ОСОБА_2 договору дарування на користь ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0.42 га, яка розташована на території Малотур'янської сільської ради, мотивуючи дане відсутністю в сільській раді та архівних установах рішення Малотурянської сільської ради від 30.12.1994 року про передачу вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_2. чим власне не визнає та оспорює право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку.

Такої ж думки притримується і суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення, оскільки на думку суду даний факт підтверджується тим, що безпосередньо в суді встановлено відсутність 30.12.1994 року сесії Малотурянської сільської ради, на якій би розглядались питання щодо надання у власність громадянам земельних ділянок.

Суд першої інстанції посилається на відповідь архівного відділу Долинської РДА №32/01-20/30 та протокол 25 сесії 21 скликання Малотурянської сільської ради від 19.04.1994 року. Однак, судом не було прийнято до уваги те, що в судовому засіданні представником відповідача надавались рішення Малотурянської сільської ради про передачу земельних ділянок у власність іншим громадянам, які датовані тим же 30 грудня 1994 року, що в свою чергу спростовує доводи позивача та суду першої інстанції про те, що сесія 30.12.1994 року Малотурянською сільською радою не проводилась.

Що стосується відсутності відомостей відносно спірної земельної ділянки в погосподарських книгах Малотурянської сільської ради за період з 1990 по 2015 року, то варто зазначити про те, що ведення погосподарського обліку в сільських, селищних, міських радах здійснювалось відповідно «Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах» затвердженої Державного комітету статистики України від 18 квітня 2005 року N 95.

Тому, відомості погосподарського обліку не являються беззаперечним доказом того чи іншого факту, не можуть являтись підставою для прийняття рішення, а повинні оцінюватись судом в сукупності з іншими доказами по справі. Більш того, дані про земельну ділянку Позивача могли бути просто не вписані у погосподарську книгу представником сільської ради, що в даному випадку не повинно покладати жодних негативних наслідків на ОСОБА_2

Посилання суду першої інстанції на те, що строк у позивача на звернення до суду розпочав свій перебіг тільки після прийняття рішень в 2012 році про затвердження генерального плану села та відповідно був пропущений з поважних причин не відповідає дійсності, оскільки сільській раді при поставлені печатки на державному акті про право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 в 2002 році вже було достеменно відомо про начебто порушення її прав, однак останньою не було вжито жодних дій з даного приводу. Зважаючи на викладене, з урахуванням позиції ВСУ та Європейського суду з прав людини вважає що причини пропуску позивачем строку на звернення до суду з позовом не є поважними, а поновлення судом першої встановленого законом строку порушує права відповідачів.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що 08 листопада 2002 року ОСОБА_2, Малотурянською сільською радою на підставі рішення від 19 квітня 1994 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю. На вказаному державному акті є підпис сільського голови та печатка сільської ради і який зареєстрований в книзі реєстрації державних актів Малотурянської сільської ради, оригінал якого було досліджено в судовому засіданні. Проте судом першої інстанції не було надано належної оцінки цим обставинам.

Апелянт зазначає, що позивачем пропущено строки позовної давності оскільки як вбачається з самого оскаржуваного акту, та книги реєстрації державних актів, сільській раді про існування оскаржуваного акту було відомо ще 08 листопада 2002 року. Твердження позивача, що оскаржувані державні акти видані без відома Малотур'янської сільської ради не відповідає дійсності, так як з доданої сільською радою до позовної заяви копії державного акту вбачається, що він виданий саме Малотур'янською сільською радою та підписаний головою сільської ради, в якому і вказана дата видачі акту.

Судом дано однобічну оцінку показам свідків, які вказували на те, вони працюючи в сільській раді достеменно знають що рішення про передачу землі ОСОБА_2, не приймалося та державний акт на право власності на землю не видавався, проте свідки не могли повідомити кому саме, ні скільки земельних ділянок в цей час сільською радою було передано у власність.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову - відмовити, зустрічний позов - задоволити, визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,1031га. кадастровий номер :02:001:0036. яка знаходиться на території Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області і урочищі «Біля телевишки».

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 126 даного кодексу (в редакції станом на 2002 рік) було передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Норми аналогічного змісту були передбачені і Земельним кодексом України 1991 року (ст.ст. 6,9,17,22,23).

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 25.06.2014 року (справа № 6-67 цс 14), державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт видано і дотримання вимог, передбачених ст.ст. 116,118 ЗК України.

Зі змісту листа відділу Держземагенства в Долинському районі Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області № 392/05-13 від 15.04.2013 року (а.с.13-14) вбачається, що відповідно до електронної бази даних держаних актів у власності відповідачки ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка, площею 0,42 га, для ведення особистого підсобного господарства в с.Мала Туря Долинського району, зареєстрована на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-5-12-2/000104, зареєстрованого 05.06.1996 року за № 5-12-2/000104. До цієї відповіді долучено копію вказаного державного акту (а.с. 15), з якої вбачається, що він виданий на підставі рішення Малотурянської сільської ради від 30.12.1994 року.

З державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 050186 від 08.11.2002 року, який виданий на підставі рішення сесії Малотурянської сільської ради від 19.04.1994 року (а.с. 78), встановлено, що ОСОБА_2 була власником земельної ділянки, площею 0,42 га, в урочищі "Біля телевишки", яку відповідно до договору дарування від 04.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за номером № 500 (а.с. 76-77), вона подарувала ОСОБА_3

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за номером № 283 (а.с. 87), ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,1031 га, на території Малотурянської сільської ради в урочищі «Біля телевишки».

Як вбачається з державних актів на право приватної власності на землю серії ІФ-5-12-2/000104 від 05.06.1996 року та серії І-ІФ № 050186 від 08.11.2002 року, в них зазначено, що вони видані ОСОБА_2 на підставі рішень сесії Малотурянської сільської ОСОБА_5 від 30.12.1994 року та від 19.04.1996 року відповідно.

Судом встановлено, що 30.12.1994 року сесія Малотурянської сільської ради взагалі не проводилася, а на сесії від 19.04.1994 року питання про надання ОСОБА_2 земельної ділянки не розглядалося і рішень з цього приводу сільська рада не приймала.

Дані доводи підтверджуються відповіддю на запит Малотурянської сільської ради архівного відділу Долинської РДА Івано-Франківської області № 32/01-20/30 від 30.09.2013 року та протоколом 25 сесії 21 скликання Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 19 квітня 1994 року (а.с. 16, 19-23).

Згідно виписки з погосподарських книг Малотурянської сільської ради за період з 1990 р. по 2015 р. (а.с. 24-28), спірна земельна ділянка за господарством ОСОБА_2 не обліковувалася.

Як вбачається з оспорюваного державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 050186 від 08.11.2002 року, виданого на імя ОСОБА_2 (а.с. 78), він підписаний головою Малотуряської сільської ради ОСОБА_7.

Проте, сільським головою с.Мала Туря з 24.04.2002 року було обрано ОСОБА_8, яка по даний час є сільським головою, а тому в листопаді 2002 року попередній сільський голова ОСОБА_7 не мав повноважень підписувати будь-які документи.

З дослідженої судом Книги реєстрації державних актів с.Мала Туря вбачається, що в ній зазначено про реєстрацію державного акту за номером № 5-12-2/000104 на право власності на земельну ділянку, площею 0,063 га в садовому товаристві «Авангард» за ОСОБА_9, а не за ОСОБА_2, як це вказано в листі відділу Держземагенства в Долинському районі Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області № 392/05-13 від 15.04.2013 року (а.с. 13-14).

Також у відділі Держгеокадастру у Долинському районі оригінали оспорюваних державних актів на імя ОСОБА_2, а також технічна документацію до них в їхньому відділі відсутні, про що в суді ствердив представник цього відділу.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що оскільки сесія Малотурянської сільської ради 30.12.1994 року не проводилася, а на сесії від 19.04.1996 року рішення про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,42 га в урочищі «Біля телевишки», не приймалося, тому видані на імя ОСОБА_2 державні акти про право власності на земельні ділянки: серії ІФ-5-12-2/000104, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 10.06.1996 року за номером № 5-12-2/000104 та серії І-ІФ № 050186, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 08.11.2002 року за номером № 432, слід визнати недійсними та скасувати їх реєстрацію, поновивши строк на звернення до суду з даним позовом як про пропущений з поважних причин. З такими доводами і висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Однак, вирішуючи по суті позовну вимогу Малотурянської сільської ради про визнання недійсними та скасування реєстрації договору дарування земельної ділянки, площею 0,42 га, від імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 від 04.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за номером № 500, суд першої інстанції, відмовляючи у її задоволенні прийшов до переконання, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Колегія суддів вважає, що рішення у цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, оскільки судом при розгляді даного питання неправильно застосовано норми матеріального і порушено норми процесуального права. Відповідно до вимог ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, вважаючи себе власником земельної ділянки, площею 0,42 га, в урочищі "Біля телевишки", відповідно до договору дарування від 04.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за номером № 500 (а.с. 76-77), подарувала вказану земельну ділянку ОСОБА_3

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину. Так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Колегія судів приходить до висновку, що оскільки оспорюваним договором дарування, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, порушено право та законні інтереси Малотурянської сільської ради, як розпорядника землі, зміст даного правочину суперечить чинному законодавству, так як майно (земля) відчужене за цим договором особою, яка не мала права на вчинення таких дій, тому такий договір слід визнати недійсним та скасувати його реєстрацію.

Відмова суду першої інстанції у задоволенні вимоги позивача щодо визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1013 га, вчиненого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 від 04.09.2013 року та посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрованого в реєстрі за номером № 283, не суперечить вимогам чинного законодавства та відповідній судовій практиці, на яку зіслався у рішенні суд і з такими доводами погоджується і суд апеляційної інстанції

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_3 до Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельні ділянки: площею 0,1305 га, кадастровий номер :002:001:0041 та площею 0,2796 га, кадастровий номер :002:001:0040, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та ОСОБА_4 до Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер № :002:001:0037, що знаходяться на території Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області в урочищі «Біля телевишки», суд першої інстанції вказав, що на даний час права ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не порушено, так як вони є власниками вказаних земельних ділянок на підставі договору дарування від 04.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за номером № 500 та договору купівлі-продажу від 04.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за номером № 283.

Оскільки апеляційний суд, вище прийшов до висновку про задоволення вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0.42 га в урочищі «Біля телевишки» у с. Мала Туря, укладеного 04.04.2013 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_10, тому і не можуть бути задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на дану земельну ділянку, оскільки відсутні для цього правові підстави. Прийшовши до правильного висновку про відмову у задоволенні таких позовних вимог, суд першої інстанції не навів належної мотивації у рішенні, на що звертає увагу апеляційний суд. Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Відмова судом першої інстанції у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 є обґрунтованою і з такими доводами погоджується і суд апеляційної інстанції. Доводи апелянтів та їх представників про незаконність рішення суду та добросовісність у набутті апелянтами права на спірні земельні ділянки, не заслуговують на увагу і спростовуються зібраними у справі доказами, яким суди дали належну правову оцінку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині відмови у визнанні недійсним та скасування договору дарування від 04.04.2013 року та постановлення у цій частині нового рішення про задоволення позову. В решті рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості і мотивів для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 09 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним та скасування реєстрації договору дарування земельної ділянки скасувати.

Постановити у цій частині нове рішення. Позовні вимоги Малотурянської сільської ради Долинського району до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування реєстрації договору дарування земельної ділянки задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати реєстрацію договору дарування земельної ділянки площею 0.42 га, укладеного 04 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що посвідчений приватним нотаріусом Долинського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрований у реєстрі за №500.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_11

ОСОБА_12