Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2016 Справа №607/14472/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, надалі відповідач, за участю третьої особи Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, в якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір'ю ОСОБА_1 АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримують, в їх обґрунтування зазначають, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний рішенням суду, діти продовжують проживати разом із матір'ю у власній квартирі, ОСОБА_1 має постійне місце роботи, заробіток, хороші умови для проживання, із відповідачем склалися неприязні відносини і вони не можуть досягнути згоди, з ким повинні проживати діти. Вона, як матір, має всі умови для забезпечення повноцінного розвитку, проживання та виховання дітей, перешкод батькові у спілкуванні та вихованні дітей, проводження із ними часу не вчиняє. А тому просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, його представник в судовому засіданні просить в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивач неодноразово залишала дітей на виховання дідусеві, сама відлучалася із місця проживання, невідомо, з ким ОСОБА_1 проживає, чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми. Відповідач має роботу, місце проживання і може виховувати своїх дітей.

Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей в судове засідання не з'явився, в попередніх засіданнях підтримує висновок Органу опіки та піклування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 01.09.2004р., актовий запис №55, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.08.2015р. №121207 (повторне), дружна отримала прізвище «ОСОБА_1».

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.08.2015р. по справі №607/13181/15-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Від шлюбу у сторін 23 жовтня 2004 року народилася дочка ОСОБА_3, 02 червня 2009 року народився син ОСОБА_4, про що свідчать свідоцтва про народження №162280 від 09.11.2004р. та №097472 від 11.06.2009р. відповідно.

Як вбачається із Договору купівлі-продажу від 09.07.2013р. ОСОБА_1 придбала у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 09.07.2013р. зареєструвала за собою право власності.

Відповідно до довідки ЖЕК №13 ЖБК від 02.03.2016р. №137 в квартирі АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані ОСОБА_1 - власник, та її діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Згідно довідки Адресно-довідкового бюро ОСОБА_2 проживає та зареєстрований в АДРЕСА_2

Частина 1 статті 141 Сімейного кодексу України встановлює, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досялга десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

При розгляді справи Органом опіки та піклування був наданий Висновок, який затверджений рішенням ВК ТМР від 25.11.2015р. №39, згідно якого рекомендовано визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_3 разом із матір'ю ОСОБА_1 по проспекту АДРЕСА_1. При наданні Органом опіки та піклування Висновку враховувалися обставини, що ОСОБА_1 любить своїх дітей, приділяє багато уваги та турботи, працює на посаді вихователя групи продовженого дня ТСШ №17, має самостійний дохід, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, житлово-побутові умови для проживання в квартирі №113 відповідають нормам, є всі необхідні речі, малолітні діти мають окрему кімнату. Також із проведеної бесіди з дітьми з'ясовано, що дітям зручно та комфортно проживати разом із матір'ю. Батько ОСОБА_2 не заперечує щодо проживання дітей із матір'ю, про що склав письмову заяву.

Однак, під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 відмовився від наданої згоди на засіданні Органу опіки та піклування на проживання дітей разом із матір'ю, оскільки як він вказав, після Висновку Органу опіки та піклування, матір дітей ОСОБА_1 на тривалий час залишила їх без догляду, не відомо з ким вони перебували, він не міг додзвонитися до неї та дітей, що свідчить про неналежну її поведінку.

У відповідності до положень частини 1 статті 161 Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 даної статті, Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При наведених вище обставинах, сторонами в підтвердження своїх вимог та заперечень були додані додаткові документи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 працює у Тернопільськй спеціалізовані школі №17 з поглибленим вивченням іноземних мов на посаді вихователя групи продовженого дня з 01.09.2015р., зарекомендувала себе як старанний, дисциплінований працівник та хороший спеціаліст, уважна до дітей, толерантна з батьками, з колегами щира, доброзичлива, до виконання доручень ставиться сумлінно, активна у громадському житті шкоди, в роботі учнівського самоврядування, користується повагою серед колег, отримує дохід за період з вересня 2015 року по січень 2016 року в сумі 9152,29 грн. Згідно характеристики ДП -2 ЖЕК-13 ЖБК від 01.02.2016р. ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_1, скарг та нарікань від мешканців не поступало.Відповідач ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувався, проживає в м. Заліщини, працює вантажником в магазині «Рома19» в м. Заліщики, дисциплінований, акуратний, здібний та відповідальний працівник.

На клопотання позивача в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8.

Із показів свідка ОСОБА_7 вбачається, що він є батьком позивача ОСОБА_1 За період із середина грудня 2015 року по середину січня 2016 року дітей привезла його дочка ОСОБА_1 на канікули, сама поїхала в м. Тернопіль, а згодом на деяких час за межі території України. Протягом вказаного періоду часу він разом із дружиною займався вихованням та доглядом своїх внуків, дітям в них було добре, так як неодноразово до них приїжджали. Зазначає, що внуки приїжджали і перебували з ними коло двох років, коли ОСОБА_1 і ОСОБА_2 знаходилися за кордоном і ніяких претензій з боку батька дітей не було.

Свідок ОСОБА_8 надала покази, з яких вбачається, що вона працює разом із ОСОБА_1 Були випадки, коли батько її учня ОСОБА_4 приходив до школи і під час уроків забирав сина на спілкування. Мати ОСОБА_1 не чинила ніяких перешкод і попередньо казала, що батько прийде до сина. При спілкуванні сина із батьком відчувалася напруга із сторони сина, він переживав, побоювався, не був відкритий при розмові.

В судовому засіданні представник Служби у справах неповнолітніх та дітей ТМР щодо ситуації, яка виникла в грудні 2015 року відзначила, що до неї передзвонив ОСОБА_2 і повідомив, що він не знає де перебувають діти. Тоді, вона відразу передзвонила до матері, яка розказала, що діти знаходяться в бабусі і дідуся на канікулах, із ними все добре.

Крім цього, позивач ОСОБА_1 повідомила, що під час канікул вона разом з дітьми поїхала до дідуся і бабусі, які вже неодноразово виховували її дітей. ОСОБА_2 не повідомила. Потім вона поїхала на тиждень за межі території України. Той факт, що діти на канікулах знаходилися у своїх рідних бабусі та дідуся не може свідчити про її погану поведінку і невиконання нею материнських обов'язків, претензії з боку ОСОБА_2 є безпідставними, навіть із тих підстав, що під час перебування разом з ним за межами території України у зв'язку з необхідністю заробити кошти, діти, яким було по півтора та п'ять років майже два роки знаходилися в бабусі та дідуся і в ОСОБА_2 не виконало будь-яких зауважень.

Також, при розгляді справи, відповідач ОСОБА_2 при своїх запереченнях не вказав обставин та вимог, яким чином він бажає влаштувати місце проживання дітей, не запропонував своїх дій чи умов, з ким повинні проживати діти, а лише заперечив щодо визначення місця проживання дітей разом з матір'ю.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи встановлені Службою у справі дітей обставини, які також підтвердженні матеріалами справи, бажання дітей щодо місця їхнього проживання та вимоги положень Сімейного кодексу України, для захисту прав та інтересів неповнолітніх, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дітей разом з нею підлягають до задоволення.

Заперечення відповідача з цього приводу судом не приймаються, так як не базуються на конкретних фактах, не ґрунтуються на положеннях законодавства, не підтвердженні доказами, є голослівними і не можуть слугувати правовими підставами для підтвердження неможливості матері виконувати свої обов'язки по утриманні, вихованні дітей, забезпечення їх всім необхідним, які будуть з нею проживати. Поряд з цим, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 не звертався до із заявами про встановлення йому графіку побачень із дітьми.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей разом з матір'ю - задовольнити.

2.Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір'ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 по АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Дзюбановський Ю.І.