Справа № 2-3347/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання - Кітреску О.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

відшкодування матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, і на обґрунтування заявлених позовних вимог в позовній заяві зазначила та в судовому засідання пояснила, що вони з відповідачем знаходяться у неприязних стосунках через те, що, як вона вважає, саме з вини відповідача вона розійшлася зі своїм чоловіком - ОСОБА_4, з яким разом прожила 44 роки. У вересні 2008 року відповідач біля насосної станції в ході чергової сварки завдала їй побоїв, внаслідок чого ОСОБА_1 зверталась з відповідною заявою до міліції та була оглянута експертом на предмет отриманих тілесних ушкоджень. Також 15.06.2011 року, коли ОСОБА_2 гнала овець повз її будинок, ОСОБА_1 зробила їй зауваження, щоб вони не топтали її квіти. У відповідь на це ОСОБА_2 стала кидати в її бік каміння та вибила скло в трьох вікнах. В звязку зі вказаними неправомірними діями позивач зверталась до міліції та змушена була нести витрати на придбання та установку віконного скла, що коштувало їй 350 гривень. Крім того, як зазначає позивач, відповідач погрожувала фізичною розправою, висловлювалась на її адресу нецензурною лайкою, що з огляду на похилий вік позивача призвело до моральних страждань. На підставі викладеного позивач просила суд визнати хуліганські дії відповідача по відношенні до неї неправомірними та стягнути з відповідача 350 гривень відшкодування матеріальної та 500 гривень відшкодування спричиненої моральної шкоди, а також судові витрати в сумі 70 гривень та 30 гривень витрат за проведену судмедекспертизу.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти позову ОСОБА_1 та в обґрунтування заперечень пояснили, що відповідач та позивач тривалий час перебувають у неприязних стосунках в звязку зі звинуваченнями ОСОБА_1 у тому, що через ОСОБА_2 від неї пішов чоловік. У 2008 році, коли ОСОБА_2 гнала отару овець, позивач наздогнала її та завдала ланцюгом ударів по голові та спині, після чого в ході боротьби з ОСОБА_2, як змушена була захищатись від нападу, позивач впала на землю. 15.06.2011 року, коли ОСОБА_2 гнала отару овець поблизу будинку позивача, ОСОБА_1 стала ображати її нецензурною лайкою, кричати, що вона відбиває чужих чоловіків. ОСОБА_2 не звернула на це уваги та пішла далі. Зазначає, що в подальшому її опитували працівники міліції з приводу вказаних подій та побиття скла у вікнах будинку позивача, і свою провину у вчиненні протиправних дій щодо ОСОБА_1 вона не визнавала та не визнає, оскільки жодна сварка з позивачем не виникала з її ініціативи, а саме позивач завжди починала чіплятись до неї та ображати, за що була притягнута до адміністративної відповідальності. На підставі викладеного відповідач та її представник просили суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, в ході з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

З витребуваного за клопотанням позивача та дослідженого в ході судового розгляду відмовного матеріалу № 2889 за 2008 рік, ЖРЗПЗ № 3413, 3414 вбачається, що:

- 08.09.2008 року дільничним інспектором міліції Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 було складено протокол, згідно якого «Дощенко Ганна Матвіївна», ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулась з заявою, в якій просила притягнути до відповідальності ОСОБА_1, що мешкає з нею по-сусідству по вул. Горького, 33 м. Кілія, яка 07.09.2008 року приблизно о 10-ій годині побила її, спричинивши тілесні ушкодження.

- 08.09.2008 року дільничним інспектором міліції Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 було складено протокол, згідно якого ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, звернулась з заявою, в якій просила притягнути до відповідальності сусідку ОСОБА_2, яка 07.09.2008 року приблизно о 10-ій годині побила її, спричинивши тілесні ушкодження.

- згідно ОСОБА_3 судово-медичного дослідження (обстеження), складеного 08.09.2008 року судово-медичним експертом ОСОБА_7 за № 185, - у ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, виявлено: набряк мяких тканин лівої половини лоба, синець та садно лівої половини лоба, садна правої щоки, синець лівого плечового суглоба, садно задньої поверхні лівої половини грудей, спричинені тупими предметами, можливо 07.09.2008 року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

згідно ОСОБА_7 судово-медичного дослідження (обстеження), складеного 08.09.2008 року судово-медичним експертом ОСОБА_7 за № 187, - у «Команієць Валентини Вікторівни», ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, виявлено: синець повік лівого ока, набряк мяких тканин правої кисті, синець правої кисті, садно лівого передпліччя, синець правого стегна, синці передньої поверхні лівого стегна, синець лівої ягодичної області, спричинені тупими твердими предметами, можливо 07.09.2008 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

- постановою, винесеною 14.11.2008 року дільничним інспектором міліції Кілійського РВ ГУМВС України в Одеської області ОСОБА_9 на підставі п. 7 ст. 6 КПК 1960 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та рекомендовано звернутися до суду в порядку приватного обвинувачення.

З витребуваного за клопотанням позивача та дослідженого в ході судового розгляду відмовного матеріалу № 1368 за 2011 рік, ЖРЗПЗ № 1725 вбачається, що:

- 15.06.2011 року оперуповноваженим Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області лейтенантом міліції ОСОБА_12 було складено протокол, згідно якого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, звернулась з заявою, в якій просила вжити заходів до ОСОБА_2, яка 15.06.2011 року приблизно о 10-ій годині проходячи біля її будинку кинула каміння у її вікно, чим розбила три віконних скла, внаслідок чого було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 250 гривень.

- в протоколі огляду місця події від 15.06.2011 року будинку № 33 по вул. Горького в м. Кілія, зафіксовані наявні пошкодження у вигляді тріщин та розбиття скла на трьох вікнах, що містяться на південній стіні зазначеного будинку. При цьому в протоколі зафіксовано, що уламки скла лежать безпосередньо під вікнами з зовнішньої та внутрішньої сторони будинку. Відомості про наявність каміння чи будь-яких інших сторонніх предметів під вікнами або на підвіконнях чи в будинку, вказаний протокол не містить. Так само до відмовного матеріалу не додані фотографії місця події, хоча згідно примітки в протоколі, під час проведення огляду місця події проводилось фотографування.

- постановою, винесеною 18.06.2011 року старшим дільничним інспектором міліції Кілійського РВ ГУМВС України в Одеської області ОСОБА_13 на підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою «ОСОБА_6Д.» стосовно неправомірних дій з боку ОСОБА_2, які мали місце 15.06.2011 року та рекомендовано звернутись до суду по факту відшкодування спричиненої шкоди.

Постановою судді Кілійського районного суду Одеської області від 01.09.2011 року у справі № 3-1112/11 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 51 гривні в звязку зі вчиненням 15.06.2011 року відносно ОСОБА_2 дрібного хуліганства, що виразилось у нецензурній лайці, чим було порушено громадський порядок та спокій громадян. Зазначена постанова судді набрала законної сили 13.09.2011 року /а.с. 7/.

Як вбачається з накладної № 84 від 18.06.2011 року ОСОБА_1 сплачено СПД «Тодоров Сергій Миколайович» 350 гривень за придбання та установку 2 одиниць скла /а.с. 15/.

З наданої позивачем в судовому засіданні ухвали апеляційного суду Одеської області вбачається, що на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 29 листопада 2011 року зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виділено у власність по ? частині житлового будинку по вул. Горького, 33 м. Кілія.

При вирішенні справи судом застосовано наступні положення законодавства:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. ст. 1166 - 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обовязок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обовязковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Саме таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 03.12.2014 р. у справі 6-183цс14, яка відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судів», яка є обовязковою для врахування судом загальної юрисдикції при правозастосуванні.

Як зазначено в ст. 57 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

При цьому в ч. 1 ст. 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч. 2 ст. 59 ЦПК України закріплює положення, згідно якого обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 10 ЦПК України /Змагальність сторін/ - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено в ч.1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як зазначено в ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З дослідженої в судовому засіданні постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, а також обставин, що визнаються сторонами, судом достовірно вставлено, що між сторонами протягом тривалого періоду часу існують неприязні стосунки, що потягло за собою притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Також судом при дослідженні витребуваних з Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області відмовних матеріалів встановлено, що під час проведення перевірок заяв позивача стосовно неправомірних дій відповідача були допитані певні особи, від яких відбирались письмові пояснення, в тому числі за фактом завдання тілесних ушкоджень сторонами та за фактом побиття вікон в будинку належному позивачу. При цьому судом вказані пояснення при вирішенні справ не враховані як такі, що не відповідають критеріям належності та допустимості доказів, визначеними ст. ст. 57-59 ЦПК України та на виконання приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України розяснено сторонам про можливість виклику і допиту вказаних осіб в судовому засіданні в якості свідків в разі заявлення стороною у справі відповідного обґрунтованого клопотання. При цьому позивач пояснила, що опитаний співробітниками міліції громадянин ОСОБА_14, який, як зазначено в його письмових поясненнях нібито бачив факт розбиття відповідачем вікна будинку позивача, був особою схильною до вживання алкоголю, як і інші свідки, і на даний час його немає в живих, в звязку з чим виклик та допит свідків в судове засідання є недоцільним.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_7 судово-медичного дослідження (обстеження) № 187 складений стосовно ОСОБА_6, тобто стосовно іншої особи або з помилками, в звязку з чим не відповідає критеріям, визначеним в ст.ст. 57-59 ЦПК України та не може бути доказом наявних у позивача тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт заподіяння матеріальної та моральної шкоди відповідачем, оскільки не надано жодного доказу на підтвердження цього факту. При цьому надана позивачем накладна лише підтверджує факт придбання та оплату за придбання і монтаж скла на вікнах будинку. Проте не може свідчити, що скло у вікнах було розбито саме відповідачем. Крім того, як вбачається з наданої позивачем ухвали апеляційного суду Одеської області, власником виділеної частини вказаного будинку позивач стала лише 24 травня 2012 року на підставі рішення суду апеляційної інстанції, а до цього часу, як вбачається з відповідного судового рішення, вона володіла будинком на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_4 в силу положень ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України, проте ним позов до відповідача про відшкодування шкоди не предявлено.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, в звязку з чим в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-59, 60-61, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст. ст. 11, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити в звязку з необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_15