Справа № 591/918/16-ц
Провадження № 2/591/976/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

при секретарі - Тищенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей Сумської міської ради, Управління ДМС у Сумській області про надання дозволу на отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон без згоди батька та про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що знаходилася у шлюбі з відповідачем, від спільного життя мають сина ОСОБА_3, який мешкає з позивачем. На неодноразові звернення позивача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон відповідач відмовляв. Тому просить дозволити їй без згоди батька ОСОБА_2 оформити паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім'я дитини ОСОБА_4, надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини без згоди та супроводу батька на період з 01.08.2016 р. по 30.08.2016 р. до Грузії, Турції чи Чорногорії.

В судове засідання позивач не з»явилася, про день та час слухання справи сповіщена належним чином. Подала суду заву про слухання справи в її відсутність, підтримання позову.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення мотивував тим, що має сумніви, що позивач повернеться до України разом з дитиною. Підтвердив той факт, що позивач зверталася до нього з проханням щодо надання дозволу на вивіз дитини, але він відвомив.

Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи сповіщений належним чином. В письмовій заяві просить розглядати справу у відсутність представника, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Представник Зарічного РВ м. Суми УДМС у Сумській області в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату та час слухання справи.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходилися у шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 вересня 2014 року розірвано (а.с.10).

Мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого відповідно до свідоцтва про народження є відповідач (а. с. 12).

Дитина зареєстрована та мешкає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою ТОВ «БВК компанія «Федорченко» (а.с.15).

ОСОБА_4 навчається в 1-В класі в комунальній установі Сумська загальноосвітня школа I-III ступенів № 23, що підтверджується довідкою № 17 від 11 лютого 2016 року (а.с. 14).

Позивач працює в Сумському районному суді Сумської області на посаді помічника судді. Відповідно до графіку надання відпусток на 2016 рік основна щорічна відпустка ОСОБА_1 запланована в період з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року, що підтверджується довідкою № 01-06-50 від 11 лютого 2016 року (а. с. 13).

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України здатність фізичної особи, яка не досягла шістнадцяти років, мати право на виїзд за межі України обумовлена згодою на це батьків (усиновлювачів), піклувальників та їхнім супроводом або супроводом осіб, які уповноважені ними.

Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України».

Частиною 2 статті 4 вказаного Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №932 від 11 липня 2007 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, зі змісту вказаних вище норм вбачається, що у разі наявності відмови одного з батьків про надання дозволу на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, такий виїзд може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 p., ратифікованої 27.02.1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 дозвіл може бути надано до конкретної країни і на визначений проміжок часу.

Позивач просить надати дозвіл на виїзд до трьох країн в період з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року.

Відповідач підтвердив суду те, що він відмовив позивачу добровільно надати дозвіл на вивіз дитини за кордон. Будь-яких доказів в обґрунтування своєї позиції щодо того, що позивач не має наміру повертатися до України відповідач суду не надав.

Суд вважає, що виїзд дитини разом з позивачем за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, розширить її кругозір, сприятиме укріпленню стану здоров»я дитини.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач бажає вивезти дитину для оздоровлення та відпочинку в Грузію, Турцію, Чорногорію в строк з 01.08.2016 року по 31.08.2016 року, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо доводів відповідача про бажання позивача виїзду на постійне місце проживання за межу України, суд вважає за необхідне зазначити, що дозвіл надається на вивіз дитини на визначений проміжок часу (1 місяць) в обмежене коло країн, які обираються для відпочинку громадянами України.

Крім того, у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1 102 грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 211-215 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 114, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженці м. Суми без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Суми оформити паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім'я дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Суми, громадянина України.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Суми на період з 01 серпня 2016 року по 30 серпня 2016 року до Грузії, Турції чи Чорногорії.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 102 грн. 40 коп.

Сторони можуть оскаржити рішення суду до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні - з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова