АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1541/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Москаленко К.О.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

В травні 2014 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 531 041 грн. 50 коп., а саме: за кредитом - 136337 грн. 18 коп.; по відсотках - 57 439 грн. 56 коп.; штраф - 337 264 грн. 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 3654 грн. в рівних частинах.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції належним чином не надав оцінки доказам, наданими відповідачем щодо наявного судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому допустив стягнення з відповідачів однієї і тієї ж суми двічі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.03.2010 року стягнуто з відповідачів 98 953 грн. 26 коп., що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становило 12396,43 доларів США. В подальшому між ПАТ «Банк професійного фінансування» та позивачем укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 06.08.2012 року, за яким нібито до позивача перейшли права вимоги за кредитним договором від 01.06.2007 року. Однак, позивач не надав належних і допустимих доказів переходу до нього правонаступництва.

З розрахунку заборгованості та вимоги від 18.04.2014 року вбачається, що заборгованість за кредитним договором становить 12 396,43 доларів США, тобто раніше вже стягнуту судом суму. Оскільки рішенням суду стягнуто заборгованість до дати закінчення строку дії договору, то дія кредитного договору від 01.06.2007 року припинена 15.03.2010 року. Тому нарахування позивачем штрафних санкцій та відсотків, які стягнуті судом, відповідач вважає безпідставним, оскільки вони нараховані поза межами припиненого договору та вже були стягнуті на суму заборгованості рішенням від 15.03.2010 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» - ОСОБА_5 часткового погодився з доводами апеляційної скарги щодо відсутності підстав для повторного стягнення заборгованості за кредитом, оскільки представником позивача позовні вимоги на цю суму були зменшені шляхом подання до суду першої інстанції заяви про зменшення позовних вимог. В решті просив рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явилась, про дату,час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 червня 2007 між АБ «Ікар-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк професійного фінансування» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №КА-16/2/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_6 було надано кредитні кошти у розмірі 16020 доларів США, зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 11, 5% річних та з остаточним поверненням 01.06.2014 року.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, між АБ «Ікар-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк професійного фінансування», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель та боржник за несвоєчасне або неналежне виконання зобов'язань несуть солідарну відповідальність.

06.08.2012 року між ПАТ «Банк професійного фінансування» та ПАТ «Альфа- Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитних портфелів, відповідно до якого ПАТ «Банк професійного фінансування» передало, а ПАТ «Альфа-Банк» отримало право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №КА-16/2/2007 від 01.06.2007 року із ОСОБА_3.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_3 (ОСОБА_3.) взяті на себе за кредитним договором зобов'язання з погашення суми кредиту, процентів виконані не були, у зв'язку з чим станом на 01.04.2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 531 041 грн. 50 коп., яка відповідно до наданого представником позивача розрахунку складається із: заборгованості за кредитом - 136 337 грн. 18 коп.; заборгованості за відсотками - 57 439 грн. 56 коп., та штрафних санкцій - 337 264 грн. 76 коп.

Відповідно до п.2.1, 2.2. договору поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

Однак поручителем ОСОБА_2 його зобов'язання також не виконані.

Враховуючи встановлені обставини щодо порушення позичальником та поручителем своїх зобов'язань за кредитним договором, та вимоги ст. 530, 526, ст. 1050, ст. 1054 ЦК України, ст. 554 ЦК України суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на відсутність підстав для стягнення заборгованості з огляду на наявність рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.03.2010 року, яким вже було солідарно стягнуто з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 150 960 грн. 19 коп., судом першої інстанції не прийнято до уваги, оскільки суд вважав, що право вимоги за вказаним кредитним договором станом на 06.08.2012 року позивач набув на залишок кредиту у розмірі 12 396 грн. 43 коп.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості та щодо повторного стягнення заборгованості по кредиту, оскільки такі висновки не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2010 року Печерським районним судом м. Києва була розглянута справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ПАТ «Банк професійного фінансування» про визнання договорів кредиту та поруки недійсними та за зустрічним позовом ПАТ «Банк професійного фінансування» до ОСОБА_2, ОСОБА_3. про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2010 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено, зустрічний позов ПАТ «Банк професійного фінансування» - задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 150 960 грн. 19 коп. та судові витрати ( а.с. 91-96).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що суму неповернутого кредиту стягнуто з відповідачів достроково, оскільки позичальник порушила умови кредитного договору № КА-16/2/2007 від 01.06.2007 року, а також стягнуто нараховані проценти та пеню за прострочення сплати кредиту та відсотків станом на 11 березня 2010 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що був покладений в основу зазначеного рішення та знаходиться в матеріалах справи Печерського районного суду м. Києва № 2-536/2010 (а.с. 99), заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № КА-16/2/2007 станом на 11.03.2010 року складалась із : суми неповернутого кредиту - 12 396,43 доларів США, нарахованих та несплачених відсотків за період з 03.02.2009 року по 11.03.2010 року - 1813,57 доларів США, суми пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 4701,63 долари США, а всього - 18 911,63 доларів США, що в перерахунку на гривні за курсом НБУ 7,9824 грн. за долар США становить 150 960 грн. 19 коп.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, що поданий ПАТ «Альфа-Банк» у даній справі, сума неповернутого кредиту залишилась такою ж - 12 396,43 доларів США ( а.с. 30), що за курсом НБУ на день розрахунку становить 136 337 грн. 18 коп.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повторного стягнення заборгованості по кредиту з огляду на те, що договір про відступлення права вимоги було укладено між ПАТ «Банк професійного фінансування» та ПАТ «Альфа Банк» 06.08.2012 року, тобто після ухвалення рішення суду від 15.03.2010 року, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки в силу ст. 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Крім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги ту обставину, що представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» погодився з доводами ОСОБА_2 та 17 грудня 2014 року подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій, посилаючись на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.03.2010 року, зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів: заборгованість по процентах за період з 12.03.2010 року по 01.04.2014 року на суму 42 964 грн. 92 коп. та пеню за неналежне виконання зобов'язань за період з 01.04.2013 року по 01.04.2014 року - 337 264 грн. 76 коп. ( а.с. 136-137).

З висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення процентів та пені, нарахованих на суму неповернутого кредиту, колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими.

Однак при цьому сума процентів підлягає стягненню у розмірі, визначеному представником позивача у заяві про зменшення суми позовних вимог - 42 964 грн. 92 коп.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку ( а.с. 30), станом на 06.08.2012 року була нарахована та залишалась непогашеною сума процентів - 2869,09 доларів США, сума нарахованих процентів за період з 06.08.2012 року по 01.04.2014 року становить 2353,59 доларів США, всього було пред'явлено до стягнення з відповідачів процентів на суму 5222,68 доларів США.

Проте, як пояснив представник позивача, при зменшенні суми позовних вимог із зазначеної суми була пред'явлена до стягнення лише сума в розмірі 3905,67 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку (10,9981 грн. за долар США) становить 42 964 грн. 92 коп., за період з 12.03.2010 року по 01.04.2014 року.

За змістом ст. 11, 31 ЦПК України, зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що після стягнення судом всієї суми заборгованості було припинено дію договору кредиту і тому проценти і пеня нарахуванню не підлягають, - колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно з приписами ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до п.4.3 кредитного договору, в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплатити кредитору пеню в розмірі 0,5% від несплаченої чи невчасно сплаченої суми кредиту та(або) нарахованих процентів за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Сплата пені не звільняє кредитора від сплати кредиту та процентів за користування кредитом.

Розмір пені розраховується, виходячи із кількості днів фактичного невиконання зобов'язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом (обчислюється починаючи з дня, наступного за днем, коли позичальник повинен був погасити щомісячну частину кредиту та нараховані проценти за користування кредитом та закінчуючи днем фактичної оплати заборгованості).

Як зазначив Верховний Суд України у постанові № 6-1206цс15 від 23.09.2015 року, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем за період з 01.04.2013 року по 01.04.2014 року нарахована пеня, відповідно до п.4.3 договору кредиту, за ставкою 0,5% від несплаченої суми заборгованості за кредитом та процентами за кожен день прострочення, що становить 337 264 грн. 76 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові №6-100цс14 від 03.09.2014 року, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, враховуючи, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості, проте у даній справі відсутні інші істотні обставини, які надають право суду суттєво зменшити розмір пені, враховуючи встановлену обставину щодо невиконання відповідачами з 2010 року рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, колегія суддів вважає, що суму нарахованої пені можливо зменшити до 150 000 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, а тому рішення суду необхідно змінити в частині розміру заборгованості за кредитним договором та визначити, що до стягнення солідарно з відповідачів підлягає заборгованість за процентами - 42 962 грн. 92 коп. та пеня - 150 000 грн., а всього - 192 962 грн. 92 коп.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів також підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме - витрати по сплаті судового збору на суму 1929 грн. 62 коп., тобто по 964 грн. 81 коп. з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року - змінити в частині розміру заборгованості, у зв'язку з чим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором : по відсотках - 42 962 грн. 92 коп. та пеню в сумі 150 000 грн., а всього - 192 962 ( сто дев'яносто дві тисячі дев'ятсот шістдесят дві) грн. 92 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» витрати по справі судового збору в розмірі - 964 грн. 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» витрати по справі судового збору в розмірі - 964 грн. 81 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: