АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 665/1087/15-ц Головуючий в І інстанції Кузьменко А.Д.
Номер провадження 22-ц/791/1006/16 Доповідач Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Мирненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Дослідне господарство інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф.Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру з вівчарства» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

15 липня 2015р. ОСОБА_2 звернувся із позовом до державного підприємства «Дослідне господарство інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф.Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру з вівчарства» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Позивач зазначив, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 23.07.2014р., яким рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 06.05.2014р. в частині стягнення із відповідача розрахунку при звільненні залишено без змін та додатково стягнуті суми розрахунку і середній заробіток за весь час його затримки до дня ухвалення рішення. Оскільки фактичний розрахунок відповідачем здійснено 09.06.2015р. просив стягнути середній заробіток за весь час затримки та на відшкодування моральної шкоди стягнути 49850 грн.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016р. відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновку суду щодо відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичної виплати заборгованих сум нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, оскільки суд не врахував, що станом на час ухвалення рішення суду від 23.07.2014р. розрахунок із ним проведений не був, а належні при звільненні виплати виплачені відповідачем лише 09.06.2015р. Просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення цих вимог.

В письмових запереченнях державне підприємство «Дослідне господарство інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф.Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру з вівчарства» посилається на неправомірність доводів апеляційної скарги і просить їх відхилити.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходив з того, що такі вимоги вже були предметом судового розгляду. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні після ухвалення рішення про його стягнення не є заробітною платою, а відповідальність за невиконання рішення суду врегульована ст. 625 ЦК України. Оскільки рішення суду в ході виконавчого провадження виконано у встановлений шестимісячний строк, тому відсутня вина відповідача у невиконанні грошового зобов'язання, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Проте, такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до положень ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника, виплата всіх належних йому сум від підприємства провадиться у день звільнення.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012р. № 4рп-2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку із положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу, роз'яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, встановлені ст. 116 Кодексу, а саме - в день звільнення, а бо не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченою ст. 117 цього Кодексу, виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звільнений з роботи 02.06.2010р. У день звільнення позивачеві не виплачений повний розрахунок. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 06.05.2014р. встановлено факт порушення прав позивача у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати. Стягнуто на користь позивача 25948,58 грн., із яких індексація заробітної плати - 12754,32 грн. та компенсація втрати її частини через порушення строків її виплати у сумі 13194,26грн.

Рішенням Апеляційної суду Херсонської області від 23.07.2014р. залишено без змін рішення суду першої інстанції у наведеній частині та задоволена решта позовних вимог ОСОБА_2 Суд встановив, що відповідач порушив права позивача внаслідок невиконання вимоги ст. 116 КЗпП України допустив затримку розрахунку при звільненні, а тому суд стягнув із відповідача 53812 грн., із яких: індексація заробітної плати за 2003-2004р. - 688,48 грн., компенсація втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати 3685,55 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні із 02.06.2010р. по день ухвалення цього рішення в сумі 48437,73 грн.

Відповідач 16.12.2014р. отримав заяву ОСОБА_2 про добровільне виконання рішень суду(а.с.36), однак залишив її без задоволення.

Вказані судові рішення звернуті до примусового виконання 13.01.2015р. на підставі виконавчого листа, виданого Чаплинським районним судом Херсонської області 06.05.2014р.( а.с.30а).

Належні позивачеві суми фактично сплачені відповідачем 09.06.2015р.

Доводи представника відповідача про неможливість оплати належних позивачеві коштів, через ненадання останнім реквізитів своїх рахунків у банківській установі, не звільняють підприємство від обов'язку оплати середнього заробітку до часу фактичного виконання рішення суду, оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин за яких позивач ухилявся від прийняття належного виконання грошового зобов'язання відповідача за вказаними рішеннями суду.

Вказані факти встановлені судом і визнані сторонами. Однак суд не врахував, що питання стягнення розрахунку при звільненні належить до трудових правовідносин і відповідальність за ст. 117 КЗпП України для відповідача настає у разі порушення прав працівника на своєчасне отримання розрахунку шляхом стягнення на його користь середнього заробітку по день фактичного розрахунку.

Суд наведених обставин не врахував, норми права, що підлягали застосуванню не застосував до спірних правовідносин, а тому дійшов помилкового висновку, що після ухвалення рішення суду про стягнення заробітної плати, яке не виконано, правовідносини переходять у площину цивільних правовідносин ст. 625 ЦК України та про відсутність підстав для відповідальності відповідача, передбаченої ст.117 КЗпП України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за період з 24.07.2014р. по 09.06.2015р. протягом 219 робочих днів із врахуванням середньоденного заробітку 49,53 грн. - в сумі 18190,07 грн. без врахування податків та інших обов'язкових платежів.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги щодо незаконності висновків суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки факт такої шкоди позивач пов'язує із порушенням його права на отримання розрахунку при звільненні з вини відповідача, такі позовні вимоги згідно ст. 237-1 КЗпП України вже були предметом судового розгляду і задоволені рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 23.07.2014р., стягнута сума шкоди із наведених підстав. Несвоєчасне виконання рішення суду не є підставою для повторного стягнення моральної шкоди. Отже рішення у цій частині слід залишити без змін.

На підставі викладеного, ст. 117 КЗпП України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 у цій частині задовольнити.

Стягнути із державного підприємства «Дослідне господарство інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф.Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру з вівчарства» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 18190,07 грн. та судовий збір на користь держави в розмірі 511,56 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з часу набрання ним законної сили.

Головуючий ___________ Н.В.Орловська

Судді: ___________ О.В.Кутурланова

___________ В.В.Майданік