Провадження № 2/161/559/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що він являється настоятелем Свято-Стефанівської церкви у смт. Торчин Луцького району Волинської області з 1996 року. Це підтверджується Указом № 490 від 31 грудня 1996 року архієпископа Луцького і ОСОБА_5 Української Православної Церкви.

В кінці жовтня 2015 року після служби в храмі жителі селища Торчин, які були присутні на церковній службі, йому повідомили, що у Торчинського селищного голови ОСОБА_6 є дві заяви від жительки сусіднього села Смолигів ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_7 (на теперішній час - жителі смт. Торчин) про його вчинки, які компрометують його як священика.

Вечором того ж дня Торчинська селищна громада звернулася до селищного голови ОСОБА_6 із вимогою показати дані заяви громаді. Після ознайомлення із заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_7 селищна громада стала на його захист, оскільки, місцеві мешканці добре знають, що собою являють дані заявники. У заяві ОСОБА_7 зазначалося, що він 18.09.2015 р. запросив ОСОБА_7 поїхати в машині по справам, а відїхавши від Торчина в салоні машини дав йому випити коньяка, після чого почав до нього приставати із сексуальними намірами. ОСОБА_7 повідомляє селищного голову, що він є потерпілим у даній справі, що він втік з його машини та просить його прийняти відповідні заходи. При цьому ОСОБА_7 чомусь не зазначає, чому він як справжній 19 - річний чоловік не дав йому відсічі, захищаючи свою честь, якщо з його сторони дійсно були такі домагання.

У заяві ОСОБА_3 зазначається, що її син ОСОБА_7 18.09.2015 р. прибіг до неї та розповів про все, що трапилося з ним у його машині. Після цього заявниця стверджує, що у неї є ще менший син, який тепер боїться ходити до музичної школи, оскільки це близько до Свято - Стефанівської церкви, де він являється настоятелем. Заявниця просить селищного голову розібратися в даному питанні та вжити відповідних заходів щодо нього.

Дана ситуація на перший погляд здалася дивною, оскільки заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_8 датовані 18 вересням 2015 року, а Торчинський селищний голова ОСОБА_6 повідомив про це місцеву громаду лише 31 жовтня 2015 року і лише після відповідної вимоги місцевої громади, і тим паче це йому здалося дивним, оскільки ОСОБА_8 у своїй заяві називає себе потерпілим, але при цьому з відповідною заявою звертається до селищного голови, а не до правоохоронних органів. В свою чергу також з невідомих причин селищний голова ОСОБА_6, до компетенції якого не відноситься розгляд подібних заяв і який є гарантом дотримання законності на території Торчинської селищної ради, з власної ініціативи не повідомив правоохоронні органи про наявність таких заяв, скерувавши їх за належністю. Більше того дані заяви офіційно не зареєстровані у селищного голови згідно загальних правил документообігу.

В подальшому він дізнався, що такі дії ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зумовлені бажанням інших провладних людей змістити його з посади настоятеля Свято-Стефанівської церкви у смт. Торчин Луцького району Волинської області, а на його місце поставити іншого священника, який раніше був настоятелем в церкві в селі Смолигів, і якого звільнили за клопотанням мешканців даного села.

Вважає, що заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_8, в яких його дії описані, як кримінально карні, не потрапили за належністю до правоохоронних органів, оскільки факти, викладені у цих заявах є надуманими та такими, що не відповідають дійсності і при цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_8 добре усвідомлювали, шо за наслідками перевірки відомостей, викладених у цих заявах, вони самі можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності згідно ст. 383 КК України.

Враховуючи тяжкість діянь, в яких його, саме як священика, звинувачували ОСОБА_3 та ОСОБА_8 він з власної ініціативи 03.11.2015р. звернувся в чергову частину Луцького РВ УМВС України у Волинській області із відповідною заявою.

Згідно висновку від 05.11.2015р., складеного о/у СКР Луцького РВ лейтенантом міліції ОСОБА_9 відносини, які склалися між ним і гр. ОСОБА_7 відносяться до цивільно-правових, які до компетенції ОВС не відносяться. А тому розгляд матеріалів по заяві було припинено. У висновку від 05.11.2015р. зазначено, що в усному порядку опитані місцеві жителі смт. Торчин Луцького району Волинської області і їхні власноруч написані заяви підтверджують його чесність та порядність та характеризують його з позитивної сторони.

А отже, звинувачення викладені у заявах ОСОБА_3 та ОСОБА_7, не знайшли свого підтвердження, що свідчить про їх неправдивість і про протиправні дії зі сторони заявників. За час роботи настоятелем Свято-Стефанівської церкви у смт. Торчин Луцького району Волинської області з 1996 року в нього не було жодного конфлікту чи будь-якого іншого непорозуміння з місцевими жителями. З боку ОСОБА_5 єпархії УПЦ до нього також ніяких претензій не було. Ще 22.09.1996р. він уклав церковний шлюб із ОСОБА_10. Це підтверджується довідкою ОСОБА_5 духовної семінарії від 01.11.1996р.

29.09.1996р. їх шлюб було зареєстровано у Білостоцькійсільській раді Луцького району Волинської області. Це підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І - ЕГ № 274033. Від шлюбу в нього єдвоє синів: ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ТкачукМихайло Анатолійович ІНФОРМАЦІЯ_2. Такі діяння, які зазначені у заявах, він не міг вчинити як чоловік, як батько і як священик всупереч церковним канонам.

В подальшому йому стало відомо, що ще раніше саме ОСОБА_3 звернулася із заявою, в якій негативно характеризує його як людину і як священика до митрополита ОСОБА_5 і Луцького Ніфонта. Своєю заявою,яка набула розголосу, ОСОБА_3 налаштувала проти себе Торчинськугромаду. Жителі смт. Торчин 03.11.2015р. також звернулися із відповідною заявою до митрополита ОСОБА_5 і Луцького Ніфонта. У своєму зверненні жителі смт. Торчин негативно характеризують заявницю та її сина та дають позитивну характеристику його діям. З приводу цього для перевірки відомостей викладених у зверненні у ОСОБА_5 єпархії УПЦ працювала церковна координаційна рада, яка вирішила, що заява ОСОБА_3 є наклепницькою. Відповідної довідки про засідання церковної координаційної ради і наслідки розгляду заяви Волинська єпархія УПЦ не дає. Однак про результати розгляду церковною координаційною радою заяви ОСОБА_3 безпосередньо може повідомити прессекретар ОСОБА_5 єпархії УПЦ ОСОБА_12.

Однак ОСОБА_3 на сьогоднішній день не вибачилася перед ним та Торчинською громадою. Навпаки ОСОБА_3 намагається вчинити так, щоб ця історія набула ще більшого розголосу.

10 листопада 2015 року на веб-сайті Першого інформаційного агентства «Волинські новини» появилась стаття «На ОСОБА_4 священик домагався 19 - річного хлопця», в якій зі слів ОСОБА_3 йдеться мова про нього, як про священика із нетрадиційною статевою орієнтацією. Із даної статті вбачається, що ОСОБА_3 дає інтервю кореспонденту зі сльозами на очах, викриваючи його як злочинця, байдужість селищної громади та бездіяльність правоохоронних органів. З викладеного на веб-сайті Першого інформаційного агентства «Волинські новини» вбачається що вся розміщена інформація є неперевіреною, а викладеною лише зі слів ОСОБА_3 без посилання набудь-які документи як докази.

Вважає, що в даному випадку інформаційне агентство цікавило не стільки достовірність інформації, а можливість зробити певний резонанс на інформаційному просторі. ОСОБА_3 постійно акцентує увагу на його аморальній поведінці.

Вважає, що це лише субєктивне, корисливе та надумане бачення подій самою ОСОБА_3, оскільки жодного доказу цього вона не надає.

Вважає дії ОСОБА_3 є протиправними, такими, що не мають правової основи і є наслідком лише бажання виконати чиєсь замовлення.

Саме звинувачення його зі сторони ОСОБА_3 у діяннях, яких він не вчиняв, шляхом поширення недостовірної інформації у заяві та через засоби масової інформації принижують та ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки зводять нанівець його позитивну соціальну оцінку в очах оточуючих, усвідомлення власної гідності як людини та позитивну оцінку серед оточуючих, як священика за час роботи настоятелем Свято-Стефанівської церкви у смт. Торчин Луцького району Волинської області.

Інформація, яка поширена про нього, ОСОБА_3 є негативною, а отже її недостовірність презумується, оскільки зі сторони заявниці жодного доказу правдивості її звинувачень на сьогодні не надано.?

На сьогоднішній день зі сторони ОСОБА_3 не вчинено ніяких дій, які б свідчили про її намір вибачитися перед ним та вирішити суперечливі правовідносини добровільно. Навпаки приниження його гідності та ділової репутації зі сторони ОСОБА_3 призвело до порушення нормальних стосунків із друзями та знайомими. Постійні питання з їх сторони про ситуацію, яка склалася порушують його емоційну рівновагу, що для священика є недопустимим. Спростувати дану негативну інформацію можуть також свідки а також у разі необхідності і всі парафіяни в кількості 178 чоловік, які поставили свої підписи під зверненням до митрополита.

Просить суд визнати інформацію про його нетрадиційні домагання до ОСОБА_7, яка міститься в статті-інтервю від 10.11.2015р. на веб-сайті Першого інформаційного агентства «Волинські новини» - недостовірною, та зобовязати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію про нього шляхом розміщення на веб-сайті Першого інформаційного агентства «Волинські новини» заперечення на статтю від 10.11.2015р. «На ОСОБА_4 священик домагався 19 - річного хлопця».

Ухвалою суду від 03 лютого 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_13 інформаційне агентство «Волинські новини».

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов з підстав викладених в позовній заяві та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні заявлений позов не визнали з підстав викладених в письмових запереченнях. Просили відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_13 інформаційне агентство «Волинські новини» в судове засідання не зявився, ОСОБА_13 інформаційне агентство «Волинські новини»про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялося належним чином, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи у відсутності їхнього представника.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 28, 32 Конституції України гарантується кожному право на повагу до його гідності, на судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе.

Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати, інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей.

Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Судом при розгляді справи встановлено, що 18.09.2015 року ОСОБА_3 разом з її сином ОСОБА_7 звернулися до селищного голови Торчинської селищної ради ОСОБА_6 із заявами (а.с. 6, 7). У своїх заявах просять розібратися і прийняти міри до позивача.

Стаття 5 Закону України «Про інформацію» передбачає, що основними принципами інформаційних відносин є об'єктивність, вірогідність інформації.

Відповідно до ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» та ст.47-1 Закону України «Про інформацію» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, якщо вони є дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб державних органів, організацій і об'єднань громадян. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правильності.

Також встановлено, що 10 листопада 2015 року на веб-сайті Першого інформаційного агентства «Волинські новини» розміщено статтю «На ОСОБА_4 священик домагався 19 - річного хлопця» (а.с. 17, 18.).

Також судом встановлено та підтверджується стороною позивача, що дана стаття ОСОБА_13 інформаційним агентством «Волинські новини» на сайті викладена зі слів ОСОБА_3, яка дає інтервю кореспонденту.

Також стороною позивача стверджується, що з викладеного на веб-сайті Першого інформаційного агентства «Волинські новини» вбачається що вся розміщена інформація є неперевіреною, а викладеною лише зі слів ОСОБА_3 без посилання набудь-які документи як докази. Також сторона позивача вважає, що вся надана інформація це лише субєктивне, корисливе та надумане бачення подій самою ОСОБА_3

Таким чином, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідачів, вони не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і не можуть бути спростовані, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, в рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8.07.1986 та «Українська прес-група» проти України» від 29.03.2005 року.

У зв'язку з наведеним суд приходить до висновку, що немає фактів, які б доводили, що зазначена вище стаття Першого інформаційного агентства «Волинські новини» мотивована цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

Так як сам позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що в даному випадку інформаційне агентство цікавило не стільки достовірність інформації, а можливість зробити певний резонанс на інформаційному просторі.

Відповідно до Конституції всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст.40); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч.2 ст.55).

Згідно з ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Також встановлено, що 03.11.2015 року позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою щодо наведення на нього наклепу. Висновком посадової особи правоохоронного органу було припинено розгляд заяви позивача (а.с. 9).

Також при зверненні позивача до суду з вказаним позовом, у позовній заяві не зазначено та не доведено в ході судового розгляду справи по суті, яка саме інформація є недостовірною. Так як позивачем робиться лише посилання про викладення відповідачем фактів, які на думку позивача не відповідають дійсності і є оціночними судженнями відповідачки. При цьому суд розрізняє оціночні судження, які викладені на веб-сайті Першого інформаційного агентства «Волинські новини» зі слід ОСОБА_3від фактів та факти від оціночних суджень, які також висловлені ОСОБА_3 та не визнаються позивачем.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29.03.2005 (заява №72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено:

41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 pоку № 475/97 - ВР, див. наведене вище рішення у справі «Lingensv. Austria*, стор.28, §46).

42. Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя».

Таким чином за положеннями ст.47-1 Закону України «Про інформацію», ст.10 Конвенції, судову практику Європейського суду з прав людини, оціночні судження не можуть визнаватися судом недостовірними, що протирічить цим нормам права.

Також позивачем стверджується, що в подальшому йому стало відомо, що ще раніше саме ОСОБА_3 звернулася із заявою, в якій негативно характеризує його як людину і як священика до митрополита ОСОБА_5 і Луцького Ніфонта.

Проте звернення ОСОБА_3 до митрополита ОСОБА_5 і Луцького Ніфонта із заявою або скаргою про неправомірні дії позивача, якщо цей орган наділений владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника, не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. Крім того, наведені висловлювання є оціночними судженнями відповідачки, критичною оцінкою певних фактів і недоліків, що на її думку мали місце в діяльності позивача на вищезазначеній посаді.

Оскільки право особи висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст.34 Конституції України. Це право закріплено також у ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що ОСОБА_3 вчинено дії, які були направлені на вираження суб'єктивної думки й поглядів, при цьому вони не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності і не можуть бути спростовані.Також немає фактів, які б доводили, що стаття Першого інформаційного агентства «Волинські новини» мотивована цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

При цьому судом не приймаються до уваги покази свідків, так як всі свідки лише характеризують позивача з позитивної сторони. Також жоден із свідків не спростував оціночні судження ОСОБА_3 та не підтвердив, що стаття Першого інформаційного агентства «Волинські новини» цілеспрямована принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

Керуючись ст. ст. 34, 40 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, рішенням Європейського суду з прав людини від 29.03.2005 (заява №72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України», ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 47-1 закону «Про інформацію», ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст.ст. 10, 57, 60, 212 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3, Першого інформаційного агентства «Волинські новини» про захист честі, гідності, ділової репутації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Рішення в повному обємі

складено 12 березня 2016 року