Справа № 226/203/16-ц
Справа № 226/203/16-ц
Провадження № 2/226/211/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діють також від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради, ОСОБА_3, про визнання такими, що втратили право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, діючих від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання такими, що втратили право користування житлом, в обґрунтування якого вказав, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м.Димитров Донецької області, вул.Петровського, б.27, який належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Красноармійською державною нотаріальною конторою 27.09.1082 року, реєстровий № 2527. На даний час у зазначеному будинку зареєстровані: він, його дружина ОСОБА_3, його донька ОСОБА_4, зять ОСОБА_5, його онуки, які є дітьми його доньки та зятя, ОСОБА_7 та малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З липня 2014 року відповідачі фактично не мешкають за вказаною адресою, оскільки вони всією сімєю виїхали на постійне проживання до ІНФОРМАЦІЯ_2, оформили свідоцтва про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації, працюють, а малолітня ОСОБА_6 відвідує дитячий садок за місцем проживання. За період з липня 2014 року по теперішній час відповідачі не зявлялися в його будинку, вся обовязки по сплаті житлово-комунальних послуг та податку на землю виконуються тільки ним. Тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що реєстрація відповідачів у належному йому будинку спричиняє перепони в оформленні субсидії та у наступній його реалізації.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до судового засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до цивільно-процесуального законодавства. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також письмово сповістили суд про повне визнання позовних вимог та про те, що їх неповнолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, забезпечена іншим житлом, зареєстрована та фактично мешкає разом з ними на території Автономної Республіки Крим.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти визнання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки реєстрація за місцем мешкання у Російській Федерації є тимчасом, щодо інших відповідачів просила вирішити справу на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала позовну вимоги свого чоловіка у повному обсязі.

Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Петровького, б.27, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Красноармійською державною нотаріальною конторою 27.09.1982 року, реєстровий номер 2527, що підтверджується дублікатом вказаного договору, виданого 24.03.2005 року державним нотаріусом Донецького обласного державного нотаріального архіву, реєстровий номер 4-31, зареєстрованим Димитровським бюро технічної інвентаризації 14.12.2005 року (а.с.14, 15).

Відповідач ОСОБА_4, яка перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5, є донькою позивача ОСОБА_1 і третьої особи ОСОБА_3 та має в шлюбі дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, і доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлено на підставі копій свідоцтв про народження, про шлюб (а.с.6, 7, 9, 10).

Згідно за довідкою виконавчого комітету Димитровської міської ради від 16.02.2016 року за адресою: Донецька область, м.Димитров, пров.Петровького, б.27, зареєстровані: позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, дружина позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, донька позивача ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, зять позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, онук позивача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, онука позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.24).

Відповідно до відривної частини бланку повідомлення про прибуття іноземного громадянина або особи без громадянства до місця прибуття відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_7, та малолітню ОСОБА_6 взято на облік за адресою: Ставропільській край, Промишлений район, м.Ставропіль, ст.Пламя, б.177. Відповідача ОСОБА_5 взято на облік за адресою: Ставропільській край, Промишлений район, м.Ставропіль, вул.Гагаріна, б.1а (а.с.16-19).

Згідно свідоцтвам про надання тимчасового притулку відповідачі тимчасово зареєстровані на території Російської Федерації, а саме: ОСОБА_4 до 10.08.2016 року, ОСОБА_5 до 21.01.2017 року та ОСОБА_7 до 18.06.2016 року (а.с.20-22).

Відповідно до довідки муніципальної бюджетної дошкільної виховної установи «Дитячий сад № 35 «Море» м.Феодосії Республіки Крим від 12.02.2016 року малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, відвідує вказану установу з серпня 2014 року та по теперішній час (а.с.23).

Згідно акту виконавчого комітету Димитровської міської ради від 16.02.2016 року, виготовленого квартальною координаційного комітету № 4 самоорганізації населення м.Димитрова за участю мешканців-сусідів, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та малолітня ОСОБА_6 з 2014 року по день складання акту за адресою: Донецька область, м.Димитров, пров.Петровського, б.22, не проживали (а.с.25).

Факт не проживання відповідачів у житловому приміщенні позивача у судовому засіданні підтвердили допитані свідки.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що позивач батько його невістки ОСОБА_4, яка одружена з його сином ОСОБА_5 Син з невісткою та двома онуками вже два роки проживають у Криму в районі м.Феодосія, куди вони переїхали добровільно, там вони працевлаштувалися, онучка ОСОБА_6 ходить до дитячого садку. До цього діти мешкали зі сватами за адресою: м.Димитров, пров.Петровського, 27.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона мешкає по-сусідству з ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які проживають в м.димитров по вул.Петровського, 27. Раніше з Щегловими проживала їх єдина донька ОСОБА_4 з сімєю: зятем ОСОБА_10 та двома онуками ОСОБА_7 і ОСОБА_6. Приблизно влітку 2014 року ОСОБА_4 з сімєю добровільно виїхала до Криму і більше в м.Димитров до батьків не поверталася.

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сімї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

За чинним житловим законодавством членами сімї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України).

Судом встановлено, що відповідачі та їх малолітня донька зареєстровані за адресою домоволодіння позивача, належного йому на праві приватної власності, у якості повнолітніх членів його сімї та не є співвласниками спірної житлової площі.

Також судом достовірно встановлено, що відповідачі та їх малолітня донька не мешкають у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з 2014 року по теперішній час.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування будинком позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідачів інтересу до вказаного житла понад один рік, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 таким, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

Одночасно, суд не може задовольнити вимоги позивача щодо визнання неповнолітньої особи такою, що втратила право користування, з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сімї.

За ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

За ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охорона дитинства система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Оскільки реєстрація дитини за адресою: Російська Федерація, Ставропільський край, Промишлений район, м.Ставропіль, вул.Пламя, буд.177, носить тимчасовий характер, то позбавлення дитини права користування житловим приміщенням за адресою: м.Димитров Донецької області, пров.Петровського, б.27 буде порушенням її прав на користування житлом і тому у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідно відмовити.

На підставі ст.150 СК України, ст.ст.386, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215, 226, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діють також від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради, ОСОБА_3, про визнання такими, що втратили право користування житлом, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за адресою: Донецька область, місто Димитров, провулок (вулиця) Петровського, будинок 27 (двадцять сім).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 30.03.2016 року.

Суддя Ж.Є.Редько