Провадження №2/761/1011/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарях Козак Н.В., Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 22.01.2015 р. внаслідок ДТП автомобіль позивача «Subaru Forester» д/н НОМЕР_5 зазнав технічних ушкоджень. Винним у ДТП визнано ОСОБА_2, згідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2015 р. Цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована відповідачем за договором обов»язкового страхування від 05.08.2014 р. 23 січня 2015 р. страхову компанію належним чином повідомлено про пригоду та надано реквізити для здійснення страхового відшкодування. Позивач повідомляв відповідача, що згідно рахунку-фактури СТО розмір коштів необхідних для ремонту автомобіля становить 78 315,00 грн. Проте, у строк встановлений законодавством відповідач не сплатив суму страхового відшкодування Ліміт відповідальності страхової компанії, зважаючи на розмір франшизи становить - 49 500,00 грн. Також відповідач має сплатити і передбачені чинним законодавством штрафні санкції, а саме пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення з 22.04.2015 р. по 22.07.2015 р. у розмірі 5 520,00 грн. за положеннями ст.. 36.5 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та інфляційні втрати у сумі 578,00 грн., передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, представник позивача просить суд стягнути на користь ОСОБА_1 з ПрАТ « Українська страхова компанія» суму страхового відшкодування у сумі 49 500,00 грн., пеню у розмірі 5 520,00 грн., інфляційні втрати у сумі 374,00 грн. та витрати на правову допомогу.

В подальшому представник позивача зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення пені та інфляційних витрат, просив стягнути пеню за період з 10 червня по 02.12.2015 р. у сумі 1 056,00 грн., інфляційні втрати за цей період у розмірі 459,00 грн. Також просив у відповідності до положень ст.. 625 ЦК України стягнути і 3% річних у сумі 716,00 грн. В іншій частині підтримав вимоги та просив задовольнити в повному обсязі з урахуванням уточнень.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково. Пояснив, що дійсно у час зазначений представником позивача відбулась ДТП, яку страхова компанія визнала страховим випадком. Проте, із штрафних санкцій відповідач визнає тільки нараховану пеню. Щодо інших вимог представник страхової компанії зазначив наступне. ФОП ОСОБА_3» не уповноважений зазначати розмір спричиненої шкоди, а надані позивачем акти виконаних робіт не можуть підтверджувати розмір шкоди, а отже і не є доказами у справі. Натомість відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» після дорожньо-транспортної пригоди відповідач замовив проведення авто товарознавчого дослідження оцінювачу ФОП «ОСОБА_4» та отримало звіт № 30/07/15, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу становить 30 042,52 грн. За таких обставин, беручи до уваги, що розмір відшкодування має бути зменшений на ПДВ і становити 24 453,44 грн. Крім того, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо виплати інфляційних втрат та №% річних за прострочення грошового зобов»язання не можуть застосовуватись до правовідносин, які виникли між сторонами, т.я. відсутні договірні зобов»язання.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується представниками сторін, що 22 січня 2015 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Subaru Forester» д/н НОМЕР_5, який належить ОСОБА_1.

Як свідчать матеріали справи, і не заперечується представником відповідача, винним у порушенні правил дорожнього руху визнано ОСОБА_2, який керував автомобілем «Ауді» д/н НОМЕР_4.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2015 р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

При цьому встановлено, що під час зіткнення автомобілів «Subaru Forester» д/н НОМЕР_5 та «Ауді» д/н НОМЕР_4 транспортні засоби отримали пошкодження.

Також не оспорювалась в судовому засіданні та обставина, що на день ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця пригоди була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи позивачем в установлений законом порядку було повідомлено страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, надано необхідні документи для вирішення питання про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як свідчать матеріали справи позивач відповідно до вимог чинного законодавства України звернувся до відповідача з заявою про тримання страхового відшкодування та надав всі необхідні документи та надавши пояснення щодо обставин ДТП.

У судовому засіданні представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» повідомив, що відповідачем було прийнято рішення про визнання випадку страховим, складено страховий акт № 73-15К та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 24 535,43 грн. на підставі складеного звіту про оцінку відновлювального ремонту транспортного засобу.

Не заперечувалась в судовому засіданні учасниками процесу та обставина, що станом на день розгляду справи ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не виконав вимогу позивача щодо сплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст.36 Закону, протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Відповідно до ст.36.2 Закону, страховик зобов'язаний узгодити розмір страхового відшкодування з особою, яка має на це право, та виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

В матеріалах справи докази, які б свідчили про узгодження суми відшкодування відсутні. Не заперечувалась дана обставина і під час розгляду справи представником відповідача.

Крім того під час розгляду справи не встановлено обставин, які свідчили б про те, що позивач повідомлявся про прийняття рішення страховою компанією щодо виплати передбаченого чинним законодавством України відшкодування.

Натомість позивач з метою встановлення розміру збитків звернувся до ФОП ОСОБА_3 з метою підтвердження витрат на відновлювальний ремонт. Рахунок - фактура, видана ФОП 18.02.2015 р. свідчать про те, що такий ремонт проведено на суму 78 315,00 грн., що перевищує ліміт відповідальності страхової компанії.

Відповідно до п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зазначено, що виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

При цьому суд не погоджується з твердженнями представника відповідача та бере до уваги доводи представника ОСОБА_1, що необхідність доведення шкоди виключно шляхом проведення автотоварознавчої експертизи не узгоджуються з нормами законодавства про страхування та у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, має бути враховані і відповідні документи станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В судовому засіданні встановлено, що ліміт відповідальності відповідача за договором, укладеним з винуватцем ДТП становить 50 000,00 грн., франшиза - 500,00 грн.

Доказами, відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, ті інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі, зазначеному представником позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував щодо стягнення зі страхової компанії пені за порушення строків виплат страхового відшкодування.

Статтею 36.2 Закону України, «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Відповідно ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Представником ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначено, що виплата страхового відшкодування мала бути здійснена 10.06.2015 р. Дана обставина не заперечувалася відповідачем.

Зважаючи на розрахунок наданий представником позивача, який було перевірено в судовому засіданні, за період прострочення у 176 днів розмір пені становить - 1 056,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представник відповідача заперечує позовні вимоги в цій частині та посилається на відсутність договірних правовідносин між позивачем та страховою компанією.

Проте слід зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові по справі №(справа №6-49цс12) 6 червня 2012 року (справа №6-49цс12) висловив позицію, що зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч.2 ст.625 ЦК України, так і нормами ст. ст.549 - 550 ЦК України.

За розрахунком позивача, що його було перевірено в судовому засіданні, інфляційні витрати за час прострочення виконання зобов»язання становлять 459,00 грн., 3% річних - 716,00 грн.

За таких обставин з ПрАТ «Українська транспортна страхова група» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 49 500,00 грн., пеня у сумі 1 056,00 грн., інфляційні втрати у сумі 459,00 грн. та 35 річних - 716,00 грн., а всього - 51 731,00 грн.

За приписами ст.. 26 Закону України «Про страхування» Підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є, зокрема, подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

За положеннями ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу та проведенням судових експертиз.

Представник позивача просить суд стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на правову допомогу .

Приписами ст.. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові рішення.

Під час подання позову позивачем, відповідно до вимог чинного законодавства було сплачено судовий збір у сумі 559,73 грн.

Зважаючи на положення ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 517,31 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідачів витрат пов'язаних з наданням правової допомоги, то вона задоволенню не підлягає, оскільки, особа, що представляла інтереси позивача за його заявою не допускалась до участі справи в якості особи яка надає правову допомогу, відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215, ЦПК України, ст.ст. 625, 979 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 51 731 грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 збір у розмірі 517 грн. 31 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або якщо його не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя