Справа № 307/1969/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

30 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Панька В.Ф.,

суддів Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.,

при секретарі Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 24 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 де третя особа фізична особа підприємець ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 де третя особа ФОП ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 30.03.2015 року між ФОП ОСОБА_3 та нею було укладено договір купівлі продажу права вимоги № 0032-30/03/15 від 30.03.2015 року. Так як ОСОБА_3 мав перед нею борг, згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18.03.2014 року на підставі якого було видано виконавчі листи 4107 виданий 27 жовтня 2014 року та 4108 виданий 27.10.2014 року, дане право вимоги перейшло їй згідно наявного боргу, згідно з яким вона набула права кредитора відносно ОСОБА_2 за договором № 01-14/12 від 14.02.2012 року укладеним між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Відповідно до умов вищевказаного договору ФОП ОСОБА_3 було поставлено транспортний засіб Mersedes-Benz Е 220CDI, VIN:WDB2110061A535329, двигун № 646.9, вартістю 131950,00 грн. Вказаний транспортний засіб ОСОБА_2 було отримано згідно акту приймання-передачі транспортного засобу № 01-14/12 від 14.02.2012 року. Разом із транспортним засобом ФОП ОСОБА_3 було передано ОСОБА_2: сертифікат відповідності транспортного засобу; вантану митну декларацію, про митну очистку, та сплату всіх податків до державного бюджету; довідку-рахунок, автотранспортний засіб пройшов перевірку в МРЕВ-ДАІ та отримано номер «Транзит» - Т2НН3751. В свою чергу згідно умов вказаного вище договору ОСОБА_2 зобовязувалась оплатити транспортний засіб у строк до 31.12.2014 року включно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 або сплатою готівкових коштів в касу підприємства. В звязку з порушенням відповідачем умов вказаного договору сформувалась заборгованість в розмірі 131950,00 грн. Тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 239058,58 грн. та судові витрати. Зазначеним рішенням суду першої інстанції у задоволенні зазначеного позову відмовлено. Представник ОСОБА_1 не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права. Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги апелянта зводяться до твердження того, що: судом першої інстанції грубо порушено процесуальні права апелянта (ст.ст. 1, 4,5,10,50, ЦПК України); сторонами визнається та обставина, що на підтвердження укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_3 у відповідності до «Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200, передав відповідачеві ОСОБА_2 наступні документи: довідку-рахунок, згідно якої відповідачеві ОСОБА_2 і видано автомобіль Mersedes-Benz Е 220CDI, VIN:WDB2110061A535329, двигун № 646.9, вартістю 131950,00 грн.; акт приймання передачі вказаного транспортного засобу, копію вантажної митної декларації, сертифікат відповідності транспортного засобу; в ході судового розгляду відповідачем визнавалося те, що дійсно він все таки укладав договір купівлі-продажу транспортного засобу з ФОП ОСОБА_3; відповідачем жодних доказів того, що грошові кошти було сплачено не надавалося; в довідці розрахунку, що була подана позивачем в якості доказу немає підпису ні касира, ні бухгалтера. Однак, зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна з сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом першої інстанції встановлено, що 30.03.2015 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1М було укладено договір купівлі продажу права вимоги № 0032-30/03/15 від 30.03.2015 року., так як ОСОБА_3 мав перед нею борг, згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18.03.2014 року на підставі якого було видано виконавчі листи 4107 виданий 27 жовтня 2014 року та 4108 виданий 27.10.2014 року. Дане право вимоги перейшло позивачці і за договором № 01-14/12 від 14.02.2012 року укладеним між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Відповідно до умов вищевказаного договору купівлі продажу транспортного засобу ФОП ОСОБА_3 було поставлено транспортний засіб Mersedes-Benz Е 220CDI, VIN:WDB2110061A535329, двигун № 646.9, вартістю 131950,00 грн. Вказаний транспортний засіб ОСОБА_2 було отримано згідно акту приймання-передачі транспортного засобу № 01-14/12 від 14.02.2012 року. Разом із транспортним засобом ФОП ОСОБА_3 було передано ОСОБА_2: сертифікат відповідності транспортного засобу; вантажну митну декларацію, про митну очистку, та сплату всіх податків до державного бюджету; довідку-рахунок. Сам факт укладення такого договору ніхто з сторін не заперечив. Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу № 01-14/12 від 14.02.2012 року відповідачка отримала автомобіль 14.02.2012 року, що підтверджує, що цього ж дня оплатила кошти за нього. Цей факт підтверджує також довідка-рахунок видана ФОП ОСОБА_4, в якій зазначено, що гроші в сумі 131 950 грн. одержані касою торговельної організації, ця довідка-рахунок підписана керівником, тобто ФОП ОСОБА_4, який на той час не мав найманих працівників (бухгалтера, касира), що стверджено актом Головного управління ДФС у закарпатській області від 27.02.2015 року №1/17-03/НОМЕР_1. На копії доданого позивачем договору зміст і форма не відповідає договору в оригіналі, який отримала покупець після здійснення правочину, там невідомим чином зявилася умова, якої не має в оригінальному примірнику, а саме, що ОСОБА_2 зобовязується оплатити транспортний засіб у строк до 31 грудня 2014 року. Також, у поданій апелянтом копії абсолютно не співпадають підписи як покупця, так і продавця, з їх же підписами на акті і довідці рахунку. Згідно витягу з кримінального провадження №00001435 заява ОСОБА_4 про надання суду копії фальшивого договору з фальшивими підписами була внесена до ЄРДР 21 серпня 2015 року з правовою кваліфікацією ч.1 ст.358 КК України. Судом першої інстанції був досліджений оригінал договору купівлі продажу ТЗ від 14 лютого 2012 року, наданий відповідачем, його визнано достовірним, в той час як позивач оригінал договору, копію якого надав в якості доказу, суду так і не представив, а також не навів інших, належних і допустимих доказів, які б підтверджували борг ОСОБА_2 перед продавцем ОСОБА_3 Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в повному обсязі з'ясував обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та дав належну оцінку згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення. Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає. Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити. 2. Рішення Тячівського районного суду від 24 грудня 2015 року по даній справі залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: