АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/2499/16 Головуючий 1-ї інстанції Бугера О.В.
Категорія : трудове.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :
головуючого - Шевченко Н.Ф.
суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.
при секретарі - Каплоух Н.Б.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про скасування розпорядження, стягнення середнього заробітку за дні відпочинку за здачу крові для переливання, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення маральної шкоди, -
В С Т А Н О В И Л А :
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про скасування розпорядження, стягнення середнього заробітку за дні відпочинку за здачу крові для переливання, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позову посилався на те, що з 2012 року він працює на Державному підприємстві «Завод «Електроважмаш». У серпні 2015 року він звернувся до начальника цеху із заявою про надання йому днів відпочинку за здачу крові для переливання з наданням відповідних медичних довідок, що підтверджують право на дану пільгу.
Дні відпочинку він використав, однак коли вийшов на роботу дізнався, вони не оплачені та керівництво цеху зарахувало їх як прогули та винесло догану.
Остаточно позивач зазначив, що відповідач не сплатив середній заробіток за здавання крові для переливання відповідно довідок від 21 листопада 2014 року 1 день; 16 січня 2015 року 1 день; 30 січня 2015 року 2 дні; 13 лютого 2015 року 2 дні, 15 травня 2015 року 1 день; 29 травня 2015 року 1 день на суму 1 688 грн.
Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 200 000 гривень.
Представник відповідача надала суду письмові заперечення проти позову, в яких посилалась на його безпідставність та недоведеність.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з`ясування обставин справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог, зазначених та доведених ним обставин.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та їх недоведеності. При цьому визнав встановленим, що право позивача не порушено і захисту на підставі норм діючого законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, не підлягає.
Зтакими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають матеріалам справи і вимогам закону.
Статтею 9 Закону України « Про донорство крові та її компонентів» встановлені пільги, що надаються донорам.
Так частиною 1 вказаної статті 9 визначено, що в день здавання крові та (або) її компонентів, а також в день медичного обстеження працівник, який є або виявив бажання стати донором, звільняється від роботи на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності із збереженням за ним середнього заробітку. Донори з числа студентів вищих навчальних закладів та учнів професійних навчально-виховних закладів у
зазначені дні звільняються від занять.
Частиною 2 визначено, що після кожного дня давання крові та (або) її компонентів, в тому числі у разі давання їх у вихідні, святкові та неробочі дні, донору надається додатковий день відпочинку із збереженням за ним середнього заробітку. За бажанням працівника цей день може бути приєднано до щорічної відпустки або використано в інший час протягом року після дня давання крові чи її компонентів.
Цією ж статтею визначено, що у разі, коли за погодженням з керівництвом підприємства, установи, організації, командуванням військової частини в день давання крові донор був залучений до роботи або несення служби, йому за бажанням надається інший день відпочинку із збереженням за ним середнього заробітку.
У разі давання крові та (або) її компонентів у період щорічної відпустки ця відпустка продовжується на відповідну кількість днів з урахуванням надання працівнику додаткового дня відпочинку за кожний день давання крові.
Виплата середнього заробітку, зазначеного у частинах першій, другій та третій цієї статті, здійснюється за рахунок коштів власника підприємства, установи, організації, де працює донор, або
уповноваженого ним органу. Зазначені кошти належать до таких, що спрямовані на благодійну діяльність.
Підставою для надання зазначених пільг є відповідні довідки, видані донору за місцем медичного обстеження чи давання крові та (або) її компонентів. Форми цих довідок та порядок їх видачі
затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 працює у відповідача на посаді газорізчика з 2012 року.
Судом також установлено, що відповідно до довідок ОСОБА_1 здавав кров 21 листопада 2014 року, 16 січня 2015 року, 30 січня 2015 року, 13 лютого 2015 року, 15 травня 2015 року, 29 травня 2015 року та 17 грудня 2015 року у зв`язку з чим має пільги, встановлені Законом України «Про донорство крові та її компонентів» (а.с.21-24,72).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 надані дні відпочинку із збереженням середнього заробітку: за 21 листопада 2014 року 04.06.2015 року, за 16 січня 2015 року - 05.06.2016 року, за 15 травня 2015 року 03.06.2015 року, за 29 травня 2015 року 17.07.2015 року, за 17 грудня 2015 року - 19.01.2016 року (а.с. .21-24,72).
Вказана обставина позивачем не заперечувалась.
Проте його доводи відносно того, що всі ці дні йому надавались не як додатковий день, а за дні коли він здавав кров є безпідставними, оскільки судом встановлено, підтверджено табелями обліку робочого часу по цеху №126 та не заперечувалось позивачем, що 21 листопада 2014 року, 16 січня 2015 року, 30 січня 2015 року, 13 лютого 2015 року та 17 грудня 2015 року були неробочими днями на підприємстві, а 15 травня 2015 року, 29 травня 2015 року позивач знаходився у відпустці (а.с.21-24).
Що стосується надання додаткових днів відпочинку за 30.01.2015 року та за 13.02.2015 року, то судом установлено, що в заяві від 28.08.2015 року ОСОБА_1 про надання додаткових днів відпочинку за дні донорства також посилався і на довідки від 30.01.2015 року та 13.02.2015 року (а.с.32).
Проте, оскільки позивачем вимог щодо зобов`язання відповідача надати додаткові дні відпочинку згідно до поданої заяви від 28.08.2015 року до суду заявлено не було, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо безпідставності вимог в частині стягнення середнього заробітку за дні здачі крові, що не були використані, а тому позивач має право на отримання відповідних додаткових днів відпочинку по 1 дню за 30.01.2015 року та 13.02.2015 року з відповідною оплатою.
Оскільки в день здачі крові позивач ОСОБА_1 не працював, то він має право тільки на один додатковий день відпочинку із збереженням за ним середнього заробітку, не на два дні, як помилково вважає позивач.
Судом було також встановлено, що розпорядженням № 74 від 09.12.2015 року скасовано розпорядження № 72 від 20.10.2015 року про оголошення догани газорізчику ОСОБА_1 (а.с. 36).
Тому в цій частині позивач підтвердив про відсутність спору між ним та підприємством.
Також сторони в суді апеляційної інстанції визнали ту обставину, що спір відносно відпустки також між ними владнано, оскільки графіком відпусток ОСОБА_1 встановлений червень місяць.
Оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, зводяться до іншої оцінки встановлених судом правовідносин, а оскаржуване рішення суду від 24 лютого 2016 року ухвалене з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, то передбачених ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 310, 313, 314, 316, 325 ЦПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2016 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: