У Х В А Л А

"12" квітня 2016 р. суддя Франківського районного суду м. Львова Козюренко Р.С., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

ТзОВ «Партнер Дістрібьюшн» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в сумі 425 000,00 гривень.

Разом з тим, до початку розгляду справи по суті, в порядку забезпечення позовних вимог, представник ТзОВ «Партнер Дістрібьюшн» подав заяву, в якій просить в порядку забезпечення позову вжити заходів для накладення арешту на все належне відповідачу ОСОБА_1 та членам його майна, але не виключно на квартиру №31 по вул.Рівна у м.Львові та заборонити виїзд відповідачу за кордон до вирішення судом справи по суті.

Розглянувши зазначену заяву та надані докази, вважаю, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду

Згідно із вимогами ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. Відповідно до вимог ч.2 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову, повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, необхідні для забезпечення позову. Згідно із ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Вивчивши матеріали заяви судом встановлено, що з метою забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на квартиру №31 по вул.Рівна у м.Львові, яка належить на праві власності ОСОБА_2, при цьому остання не є стороною у справі та відповідно жодних позовних вимог до неї не заявлено.

Між тим, в заяві про забезпечення позову відсутня інформація про належність відповідачу рухомого та нерухомого майна або грошових коштів, на які необхідно накласти арешт. Відсутні такі докази і в матеріалах позову. Згадані обставини унеможливлюють вжиття заходів забезпечення позову, оскільки без такої інформації вжиття заходів забезпечення позову є неможливим

Що стосується вимоги про обмеження відповідача у праві виїзду за межі України, то суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на роз'яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи, висвітлених у п. 7 Постанови № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитним правовідносин», згідно з якими, заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою статті 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Зясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні забезпеченні позову слід відмовити, оскільки представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження обґрунтованості забезпечення позову.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, -

у х в а л и в:

у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу у строки і в порядку передбаченому ст.ст.293-295 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через районний суд.

Суддя: Козюренко Р.С.