АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/2189/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/681/К/16 Чумак Т.А.
Категорія - 44 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

судді: Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

за участі секретаря: Чубіної А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє також в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-я особа - служба у справах дітей Апостолівської РДА, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги уточнювались.

В обґрунтування уточненого позову позивач посилається на те, що вона на підставі договору дарування житлового будинку від 06.08.2015 року є власницею житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

18.10.2012 року вона дала згоду відповідачці на тимчасове проживання у вище вказаному будинку з подальшою купівлею вказаного будинку. Відповідачка фактично з жовтня 2012 року почала проживати в будинку разом зі своїми дітьми, частково сплачувала кошти за будинок, а згодом відмовилася сплачувати кошти за житло та відмовляється звільнити будинок.

ОСОБА_3 просила суд позов задовольнити, усунути перешкоди у праві користування житлом шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення з будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року, в якому виправлено описки ухвалою від 09 лютого 2016 року, позов задоволено.

Усунуто перешкоди у праві користування житлом ОСОБА_3 шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 487 гр. 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що у листопаді 2012 році між нею та позивачкою ОСОБА_3 було укладено усний договір про купівлю - продаж будинку, який розташований у АДРЕСА_1, та складена письмова розписка, в якій вказано, що позивачка продає свій будинок їй під виплату і отримала перший внесок у розмірі 3000 гривень.

Протягом 2013 - 2014 року вона сплачувала позивачці частину коштів за будинок, що підтверджується розпискою.

Переоформлювати нотаріально будинок позивачка відмовилася до повної сплати вартості будинку. У 2015 році у неї було скрутне матеріальне становище і тому не змогла кожного місяця сплачувати внески. Влітку 2015 року борг за будинок становив трохи більше, ніж 3000 гривень. Коли вона запропонувала сплатити гроші, позивачка відмовилася їх брати та почала вимагати звільнити будинок. За час проживання у будинку вона сплачувала рахунки за спожите світло, сплачувала податок за користування землею, встановлено нове пічне опалення, робила ремонт за власні кошти.

Вважає що позивачем подано позов з метою виселення її з дітьми з будинку та привласненням сплачених нею коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована з 18.10.2002 року за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування житлового будинку від 06.08.2002 року ОСОБА_3 являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами ( а.с.7).

Згідно акту обстеження від 14.09.2015 року за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_3 та її діти: ОСОБА_7, 1987 року народження, ОСОБА_8, 1987 року народження, ОСОБА_9, 1990 року народження, але за даною адресою не проживають. За даною адресою на даний час проживає громадянка ОСОБА_2 зі своїми дітьми без реєстрації.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач разом з дітьми проживає у спірному домоволодінні без достатніх правових підстав, вимогу позивача звільнити житло в добровільному порядку не виконує, чим порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.312, 383, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. Власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом першої інстанції та матеріалам справи встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 06.08.2002 року ОСОБА_3 являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами.

Відповідач разом з дітьми проживає у спірному будинку, що належить позивачу, без достатніх правових підстав, вимогу позивача звільнити житло в добровільному порядку не виконує, чим порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що право позивача володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд порушене та підлягає захисту.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у листопаді 2012 році між нею та позивачкою ОСОБА_3 було укладено усний договір про купівлю - продаж спірного будинку, та складена письмова розписка, в якій вказано, що позивачка продає свій будинок їй під виплату і отримала перший внесок у розмірі 3000 грн. не заслуговують на увагу, оскільки договір купівлі-продажу спірного будинку між сторонами не укладений та не зареєстрований у встановленому законом порядку.

Факт отримання коштів у вказаних сумах згідно розписки ОСОБА_3 не оспорює, проте отримання вказаних коштів не може слугувати укладенням договору купівлі-продажу спірного будинку.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що за час проживання у будинку відповідач сплачувала рахунки за спожите світло, сплачувала податок за користування землею, встановлено нове пічне опалення, робила ремонт за власні кошти, оскільки остання під час проживання у будинку протягом 2012-2015 років фактично користувалась послугами та домоволодінням, у звязку із чим оплачувала вказані послуги.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони фактично зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів та їх переоцінки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: