Провадження № 2/344/2104/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.,

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент комунального господарства, транспорту та зв`язку про визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, визнання приватизації квартири незаконною, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом, мотивуючи тим, що на підставі ордеру №0079 серія ББ, виданого 26 квітня 1991 року трестом «Івано-Франківськбуд», позивач спільно з відповідачем, ОСОБА_2 , яка є мамою позивача, поселився в кімнату АДРЕСА_1 . В зв`язку зі службою в Збройних силах України позивач на період служби змінив місце проживання з м. Івано-Франківськ на м. Чернівці. Позивач є прапорщиком ЗСУ та з 13 жовтня 2000 року обіймав посаду технік начальник КТП військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з необхідністю змінити місце проживання я звернувся в м. Івано-Франківськ для реєстрації місця постійного проживання позивач звернувся в м. Івано-Франківськ для реєстрації місця постійного проживання згідно ордеру на вселення, однак позивачу було відмовлено з тих підстав, що житлове приміщення, яке позивачу надавалось, одноособово приватизоване мамою, ОСОБА_2 . У зв`язку з чим позивач просить про визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, а приватизацію квартири незаконною.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити. Позивач суду пояснив, що мав право проживати в кімнаті, але будучи військовим тимчасово проживав в місті Чернівці, несучи військову службу. Також про приватизацію кімнати його мамою він дізнався у вересні 2015 року. Вказав на те що іншого житла в нього немає. На даний момент позивач вирішує питання про переведення в м. Івано-Франківськ, але на даний час працює в м. Чернівці. Питання щодо приватизації житла з відповідачем не обговорювалося.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала. Вказала, що в них з позивачем нормальні відносини. Також зауважила, що немала на меті позбавити сина права власності, не знала, що таким чином син позбавиться власності та житла.

Представник відповідача виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради позовні вимоги не визнав, оскільки основним документом при наданні права на приватизацію житла, яке перебуває у комунальній власності є довідка про склад сім`ї. Згідно довідки, яку надала ОСОБА_2 , в кімнаті гуртожитку була зареєстрована та проживала на час приватизації тільки ОСОБА_2 , осіб які тимчасово відсутні не було вказано.

Представник третьої особи в судовому засіданні вимоги позову заперечив, оскільки відповідач та третя особа діяли в межах та спосіб які передбачені законодавством, також ОСОБА_2 були подані всі документи у зв`язку з чим підстав для відмови в приватизації не було. Також представник зауважив, що повноважень щодо здійснення перевірки проживання чи не проживання осіб, які вказані у довідці про склад сім`ї у відповідача чи третьої особи не було.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

26 квітня 1991 року ОСОБА_2 отримала ордер на житлову прощу у гуртожитку АДРЕСА_2 . (а.с.10).

Разом із ОСОБА_2 в ордер на вселення також включено члена її сім`ї , сина ОСОБА_1

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані у кімнаті АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 був зареєстрований за вказаною адресою до 18 грудня 1998 року, що підтверджується відміткою в його паспорті (а.с.7).

З 19 січня 2000 року по 02 грудня 2015 року ОСОБА_1 був зареєстрований у м. Чернівці, що підтверджується відмітками в його паспорті (а.с.7-8, 15).

14 січня 2011 року ОСОБА_2 звернулась до керівника органу приватизації із заявою про передачу у приватну власність комунальної квартири АДРЕСА_1 . Уповноваженим власником квартири зазначила себе, до заяви додала довідку про склад сум`ї та документ, що підтверджує право на пільгу по безоплатному одержанні у власність житла (а.с.40).

Як вбачається із копії довідки про склад сім`ї (а.с.39), у довідці зазначено, що в квартирі проживає та зареєстрована тільки відповідачка ОСОБА_2 , тимчасово відсутні мешканці у довідці не вказані.

ОСОБА_1 на час приватизації проживав та був зареєстрований у м. Чернівці.

Як пояснив позивач та підтвердила відповідачка, стосунки у них були та є нормальні, а тому у відповідачки не було підстав приховувати від органу приватизації те, що її син ОСОБА_1 проживає у квартирі, яку вона просить приватизувати.

21 жовтня 2010 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав дозвіл на передачу кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_2 у власність (а.с.41).

01 березня 2011 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво на право власності на кімнату № НОМЕР_2 на АДРЕСА_2 (а.с.5).

Позивач вважає вказане свідоцтво недійсним, а приватизацію незаконною, оскільки вона була проведена без його участі.

Відповідачка ОСОБА_2 з твердженнями позивача погодилась, пояснила, що немає наміру позбавляти сина власності та житла.

Однак, на пропозицію суду подарувати чи будь яким іншим чином відчужити частку квартиру сину, позивач та відповідач не погодились.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992 року, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Отже, із вказаної статті чітко вбачається, що передача квартир здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.

Відповідачка ОСОБА_2 надала органу приватизації довідку із якої чітко вбачається, що тільки ОСОБА_2 мешкає та зареєстрована у кімнаті, яка підлягає приватизації.

Органи приватизації не мають повноважень та обов`язку перевіряти достовірність даних, які вказані в довідках, які надають особи, що мають право на приватизацію.

Крім того, на час приватизації ОСОБА_1 не поживав та не був зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_3 , а тому перевірити чи встановити, що він є тимчасово відсутнім було неможливо.

Про те, що ОСОБА_1 тимчасово відсутній у кімнаті орган приватизації повинна була повідомити відповідачка ОСОБА_2 .

Пунктом 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Законних підстав для відмови відповідачці ОСОБА_2 у наданні дозволу на приватизацію ні в органу приватизації ні в органу місцевого самоврядування не було.

Також, слід зазначити, що з 11 грудня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_1 , відповідачка ОСОБА_2 не чинить йому перешкод у користуванні кімнатою, не заперечує щодо його проживання, тобто позивач має право на користування житлом та ним забезпечений.

Статтею 15 вказаного Закону України «Про власність», в редакції що діяла на момент приватизації квартири встановлено, що, наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

На даний час відповідачка ОСОБА_2 має право будь яким способом відчужити квартиру або її частину позивачу ОСОБА_1 , але з невідомих суду причин сторони цього зробити не хочуть.

У випадку задоволення позову відповідачка ОСОБА_2 буде позбавлена власності на квартиру.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Майже аналогічне визначення міститься і вст.. 15 ЦК України.

Отже, суд здійснює захист тільки порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнає, тобто між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спору немає.

Виконавчий комітет прав позивача не порушив, оскільки свідоцтво право власності та приватизації були видані та проведені відповідного до вимоги чинного законодавства.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 1, 7, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент комунального господарства, транспорту та зв`язку про визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, визнання приватизації квартири незаконною відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 квітня 2016 року.

Суддя Бабій О.М.