Провадження № 22-ц/779/713/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача ОСОБА_5, до ОСОБА_6, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідачів виконавчий комітет Вовчинецької сільської ради, про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

28.11.2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з наведеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 25.05.1984 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок по вул. Бугая, 1 в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради. Крім нього спадкоємцями за законом є також його брат ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_5 У встановлений законом шестимісячний строк після смерті матері він звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 11.07.1985 року його братові ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину вищевказаного спадкового будинку, а 20.05.1994 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину будинку видано його сестрі ОСОБА_5 Підставою для видачі свідоцтв його братові та сестрі на той час був запис в по господарській книзі виконкому Вовчинецької сільської ради народних депутатів за №641. Йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на 1/3 частину будинку так і не було видано. В лютому 2014 року він звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок. З листа ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 05.09.2014 року він дізнався, що право власності на домоволодіння №1 по вул. Бугая в с. Вовчинець було зареєстровано на 2/3 частини за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Івано-Франківським МЖЕО 10.03.1988 року, та на 1/3 частину за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 20.05.1994 року. Також йому стало відомо, що свідоцтво про право власності від 10.03.1988 року було видано ОСОБА_6 на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 09.09.1987 року №276. Оскільки на момент видачі свідоцтва про право власності від 10.03.1988 року право власності на 1/3 спадкового будинку у відповідача вже виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.1985 року, а його 1/3 частина будинку неправомірно зареєстрована за ОСОБА_6, то позивач просив позов задовольнити, визнати недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 09.09.1987 року №276 в частині оформлення права власності на домоволодіння №1 по вул. Бугая в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради за ОСОБА_6 та скасувати свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 10.03.1988 року на підставі рішення від 09.09.1987 року №276.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача ОСОБА_5, до ОСОБА_6, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідачів виконавчий комітет Вовчинецької сільської ради, про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №276 від 09.09.1987 року в частині оформлення права власності на домоволодіння №1 по вул. Бугая в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради за ОСОБА_6 та скасування свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 10.03.1988 року, відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що суд при вирішенні спору та ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не застосував Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, посилаючись на те, що хоча спірний будинок знаходиться на території Вовчинецької сільської ради, на час виникнення спору і на даний час с. Вовчинець не є містом чи селищем міського типу, а тому вказана інструкція не застосовується до спірних відносин. При цьому судом не враховано, що с. Вовчинець як на сьогоднішній день, так і на час виникнення спірних правовідносин відносилось до м. Івано-Франківська. Саме у звязку з цим оспорюване свідоцтво про право власності на житловий будинок було видане виконкомом Івано-Франківської міської ради, а не Вовчинецької сільської ради.

Також апелянт вказує, що не відповідають дійсним обставинам справи та є припущенням суду твердження про те, що відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» було ухвалено здійснити інвентаризацію житлового фонду в селі у 1987 році, а також, що на підставі зазначеної постанови органами місцевого самоврядування УРСР у 1987 році, в тому числі за змістом рішення №276 від 09.09.1987 року також і Вовчинецькою сільською радою було здійснено оформлення житлових прав за особами, які звернулися за таким оформленням. Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення №276 від 09.09.1987 року, таке прийняте виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Вовчинецької сільської ради народних депутатів №45 від 20.08.1987 року та Інструкції ЦСУ СРСР №380 від 15.07.1985 року «Про порядок оформлення та реєстрації житлових будинків», а не Вовчинецькою сільською радою на підставі постанови Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду», як зазначено в рішенні суду. Також припущенням суду є твердження про те, що оформлення житлових прав за особами відбулося за їх зверненням, оскільки ніяких звернень про оформлення житлових прав не було.

Крім того, апелянт посилається на порушення судом ст.ст. 158, 167, 168, 169, 176, 179, 185, 193 ЦПК України, а саме вказує, що 22.01.2016 року суд без проведення звукозапису судового засідання, встановлення складу осіб, що зявилися в судове засідання, їх повноважень, заслуховування пояснень сторін та їх представників, дослідження доказів у справі, виступів сторін у судових дебатах, тобто фактично без проведення судового розгляду ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду першої інстанції вважала законним і обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_6 за даними свідоцтва про смерть (а.с. 90 зв.) помер 21.02.2015 року.

Відповідач ОСОБА_7, представник відповідача виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 та представник третьої особи на стороні відповідачів виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради в судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності нез'явившихся сторін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.10.1984 року ОСОБА_4 звернувся в Першу Івано-Франківську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_9, яка померла 25.05.1984 року (а.с. 9). Той факт, що померла ОСОБА_9 є матірю позивача підтверджується свідоцтвом про народження позивача, виданим повторно 29.06.1950 року (а.с. 8).

Також встановлено, що крім позивача спадкоємцями за законом після смерті матері ОСОБА_9 є брат і сестра позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_5

11.07.1985 року Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна, а саме житлового будинку в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради, розташованого на землях дослідного господарства «Перемога» (тепер по вул. Бугая, 1). Згідно даного свідоцтва на 2/3 частин спадкового майна свідоцтво про право на спадщину ще не видано (а.с. 10).

20.05.1994 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину вищевказаного спадкового майна було видано ОСОБА_5 Згідно даного свідоцтва на 1/3 частину вказаного спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом ще не видано (а.с. 11).

Крім того встановлено, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №276 від 09.09.1987 року оформлено право власності на 236 домоволодінь в с. Вовчинець згідно додатку №1 на 7 аркушах, в тому числі і за ОСОБА_6 на домоволодіння №1 по вул. Знаменській, яка перейменована на Бугая, в с. Вовчинець (а.с. 19, 20).

На підставі зазначеного рішення 10.03.1988 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради народних депутатів ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на жилий будинок в цілому (а.с. 18).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_10, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів незаконності оскаржуваного рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №276 від 09.09.1987 року та свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.03.1988 року, оскільки на час виникнення спірних правовідносин до повноважень органу місцевого самоврядування належала видача правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Крім того, позов предявлений позивачем після спливу 28 років з часу ухвалення оскаржуваного рішення та свідоцтва, і правових підстав для поновлення строку звернення до суду позивачем не наведено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилась 25.05.1984 року і прийнята спадкоємцями по закону трьома дітьми померлої, шляхом подачі ними в шестимісячний строк заяв про прийняття спадщини, двоє з яких, зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_5, документально оформили прийняття спадщини, а позивач не оформив.

Пунктом 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, визначено, що Правила книги шостої «Спадкове право» цього кодексу, застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Такі ж розяснення надав Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказавши, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України в редакції 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Таким чином, спірні правовідносин врегульовуються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР (чинного на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_7І.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 цього кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Приписами ч. 1 ст. 561 ЦК УРСР встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Однак, кінцевого строку для видачі свідоцтва про право на спадщину норми цього кодексу не містять.

Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину (абзаци 16, 42).

Отже, незважаючи на те, що позивач ОСОБА_4 не звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_9, він прийняв спадщину, оскільки в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а саме 17.10.1984 року подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

Судом установлено, що два інші спадкоємці ОСОБА_6 та ОСОБА_5 хоча документально оформили прийняття спадщини, однак своє право власності на спадковий будинок не оформили в бюро техінвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації, затвердженої наказом ЦСУ СССР від 15.07.1985 року №380 (далі Інструкція), чинної на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно п. 1.2. Інструкції бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад народних депутатів в цілях обліку приналежності будинків в містах, селищах міського типу і сільській місцевості проводять реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами.

Відповідно до п. 1.10. вказаної Інструкції реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правоустановчих документів).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскільки право власності на домоволодіння №1 по вул. Бугая (колишній Знаменській) в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради у 1987 році не було зареєстроване в ОБТІ за жодним із спадкоємців померлої ОСОБА_8, то розглянувши матеріали, підготовлені Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації разом з Вовчинецькою сільською радою на підставі погосподарських книг і уточнення на місці, виконком Вовчинецької сільської ради народних депутатів вирішив одобрити зібрані матеріали на житлові будинки, які належать громадянам і розташовані на території Вовчинецької сільської ради, а також предявити Івано-Франківському міськвиконкому для прийняття рішення про оформлення права власності на будинки з видачею свідоцтв та їх реєстрації, згідно додатку №1 на 236 порядкових номерів (а.с. 21).

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №276 від 09.09.1987 року оформлено право власності на 236 домоволодінь в с. Вовчинець згідно додатку №1 на 7 аркушах, в тому числі і за ОСОБА_6 на домоволодіння №1 по вул. Знаменській (тепер вул. Бугая) в с. Вовчинець (а.с. 19, 20), оскільки останній на той час разом зі своєю сім'єю проживав в цьому будинку.

Згідно Закону Української РСР «Про міську, районну в місті Раду народних депутатів Української РСР» від 15 липня 1971 року №25-VIII (чинного на час прийняття виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради народних депутатів рішення №276 від 09.09.1987 року) виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради народних депутатів був наділений повноваженнями ухвалення такого рішення.

Однак, вказане рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів в частині оформлення права власності на домоволодіння №1 по вул. Бугая в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради в цілому за ОСОБА_6 порушує права інших спадкоємців та не узгоджується з Інструкцією про порядок проведення реєстрації житлового фонду від 15.07.1985 року №380, відповідно до п. 2.1. якої основними документами, що встановлюють право власності, являються, зокрема нотаріальні свідоцтва або рішення суду, які набрали законної сили, що встановлюють право спадкування.

Згідно положень ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Посилання позивача, відтак апелянта на Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року не впливає на суть вирішення спору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує обставинами, які об'єктивуються у поданих доказах. Верховний Суд України відзначив, що під підставами позову, які згідно зі ст. 31 ЦПК України може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Суд першої інстанції в рішенні послався на постанову Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якої суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму, однак вказав, що позивач в позовній заяві крім Інструкції зіслався на нормативні акти, що не застосовуються до спірних відносин щодо виникнення права власності на житлові будинки та споруди не залежало від державної реєстрації відповідного права.

Однак висновок суду, що вищевказана Інструкція не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки с. Вовчинець не є ні містом, ні селищем, а Інструкція саме регулює порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу, є помилковим, адже село Вовчинець на час виникнення спірних правовідносин підпорядковане Івано-Франківській міській раді, у звязку з чим Вовчинецька сільська рада звернулась до Івано-Франківської міської ради з питанням про оформлення права власності на домоволодіння в с. Вовчинець.

Згідно п. 4 згаданої інструкції, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, що належать громадянам на праві особистої власності.

Відповідно до п. 7 Інструкції реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1. Пунктом 16 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків значиться свідоцтва про право власності на будинки, які видані виконкомами місцевих рад на підставі рішень виконкомів. В п. 23 значиться свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріальними конторами, а також заповіти з нотаріальними написами про право на спадщину.

Пунктом 10 Інструкції визначено, що при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції зацікавлена юридична або фізична особа подає до виконкому місцевої ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це.

Як встановлено судом першої інстанції, на час прийняття оскаржуваного рішення виконкому Івано-Франківської міської Ради депутатів трудящих Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 вже було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна, у звязку з чим в останнього не було потреби звертатись до Івано-Франківського міськвиконкому з заявою про вирішення питання оформлення за ним права власності на спадкове майно.

Більше того, суд першої інстанції не навів доказів на підставі яких дійшов висновку, що оскаржуване рішення Івано-Франківським міськвиконкомом було прийняте за заявою ОСОБА_6

За наведених обставин колегія суддів вважає, що висновок суду про недоведеність позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконним оскаржуваного рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №276 від 09.09.1987 року в частині оформлення права власності за ОСОБА_6 на домоволодіння №1 по вул. Знаменській (тепер вул. Бугая) в с. Вовчинець не відповідає встановленим судом обставинам і визначених відповідно до них правовідносинам, відтак є неправильним.

Оскільки свідоцтво про право власності на жилий будинок від 10.03.1988 року видане ОСОБА_6 виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради народних депутатів на підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів, то неправильним є висновок суду першої інстанції про безпідставність позовної вимоги ОСОБА_4 про скасування цього свідоцтва.

Крім того, згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України в абз. 3 п. 11 постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 з підстав недоведеності ним позовних вимог, суд першої інстанції неправильно відмовив також в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів вважає не пропущеним строк позовної давності на звернення позивача з даним позовом в суд.

В силу дії ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом установлено, що 07.02.2014 року ОСОБА_4Г отримав відмову Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори у видачі йому свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину спірного домоволодіння в с. Вовчинець (а.с. 13). В цьому ж повідомленні заступником завідуючої державної нотаріальної контори йому рекомендовано звернутись до суду про визнання за ним права власності в судовому порядку, що ним і було зроблено.

На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 05.08.2014 року ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» 05.09.2014 року надало інформацію щодо реєстрації права власності на будинок №1 по вул. Бугая в с. Вовчинець (а.с. 17), з якої і стало відомо ОСОБА_4 про порушене його право.

В суд з даною позовною заявою останній звернувся 28.11.2014 року, при цьому не пропустивши трьохрічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

З огляду на викладене та з урахуванням положень частин 3 та 4 ст. 309 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що так як висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалене без дотримання норм матеріального та порушення норм процесуального права, що й призвело до неправильного вирішення справи, то судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. По суті встановленого в апеляційній інстанції слід ухвалити рішення про задоволення позову ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2016 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позов ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача ОСОБА_5, до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідачів виконавчий комітет Вовчинецької сільської ради, про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок задовольнити.

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №276 від 09.09.1987 року в частині оформлення права власності на домоволодіння №1 по вул. Знаменській (тепер вул. Бугая) в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради за ОСОБА_6.

Скасувати свідоцтво про право власності на жилий будинок, видане виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради народних депутатів 10.03.1988 року на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №276 від 09.09.1987 року.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Проскурніцький П.І.

ОСОБА_11