АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2688/16 Справа № 180/3225/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Янжула О. С. Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, посилаючись на те, що він у травні 2007р. познайомився з відповідачкою, а з серпня 2007р. вони стали проживати разом, спочатку за адресою АДРЕСА_1.

В їхньому житті весь час спільного проживання був чіткий розподіл обов'язків, вели спільне господарство. Відповідачка займалася побутом, а він працював на півночі вахтовим режимом заробляючи гроші для того, щоб вони мали змогу жити належним чином. Свої стосунки вони не реєстрували, оскільки робили сімейні заощадження для придбання квартири. При цьому плоди своєї праці як він так і відповідач приносили в дім.

04.12.2012р. відповідач на підставі договору купівлі-продажу, за рахунок їх спільних заощаджень, придбала 4-х кімнатну АДРЕСА_2, і він 17.01.2013р. був зареєстрований з дозволу відповідача з зазначеній квартирі, де й проживає по сьогоднішній день. Під час реєстрації договору купівлі-продажу квартири, не було враховано його право щодо спільної сумісної власності на вказану квартиру, а тому позивач просив суд встановити факт проживання його з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2007 року по 20 серпня 2015 року, визнати об'єктом спільної власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, та визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири.

Рішенням Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2007 року по 20 серпня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано об'єктом спільної власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, та поділено її а саме: визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину АДРЕСА_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з наступних підстав.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у період з серпня 2007 року по 20 серпня 2015 року знаходились у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, та мали спільний побут і бюджет.

04.12.2012р. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбала 4-х кімнатну АДРЕСА_2.

Звернувшись з позовом, ОСОБА_3 зазначав, що він перебував з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах з веденням спільного господарства, побуту та бюджету, у період з серпня 2007 року по 20 серпня 2015 року, що підтверджується змістом позовної заяви, показами свідків та представника позивача в судових засіданнях.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-37цс11 від 20 лютого 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на майно.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-66цс13 від 18 березня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи, що позивач не надав допустимих доказів про те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти з відповідачем, а надані фотографія про спільний відпочинок позивача з ОСОБА_2 у жовтні 2012 року та написані ним особисто на адресу відповідача листи не свідчать про спільне проживання сторін, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету, як не свідчать про це твердження позивача про те, що шлюб з відповідачем не був зареєстрований, оскільки вони робили сімейні заощадження для придбання квартири.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна.

Оскільки суд першої інстанції в порушення ст. 59 ЦПК України встановив факт проживання без реєстрації шлюбу та придбання у вказаний період спірної квартири за спільні кошти лише на підставі показань свідків, та за відсутності будь яких інших належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо встановити факт проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, виникнення між вказаними особами усталених відносин, притаманних подружжю, ведення ними спільного господарства в період протягом якого було придбано спірне майно, а тому рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна.

Керуючись ст. ст. 303,304,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна - відмовити.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: