Дата документу 12.04.2016
ЄУ № 430/3132/13-ц
Провадження №2/420/34/16
12 квітня 2016 року Новопсковський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Стеценко О.С.
за участю секретаря Рожкової Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 15 березня 1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу дітей не мають.Спільне життя із дружиною не склалося. Шлюбні відносини між подружжям припинились з вересня 2013 року. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між нами не досягнуто. Спроби поділити спільне майно мирним шляхом закінчуються сварками. Відповідач перешкоджає позивачу користуватися спільним майном. За час шлюбу було набуте спільне майно, яке і просить розділити позивач. Зазначає, що відповідач не віддає документи на автомобіль та інше майно. Речі, на які позивач просить визнати за ним право особистої приватної власності, придбано позивачем та відповідачем під час перебування у шлюбі, враховуючи те, що ці речі не є особистою приватною власністю відповідача, та те, що вартість речей, які позивач просить виділити йому у приватну власність, становить 59 330 грн., що навіть менше ніж половина вартості усього спільного майна, нажитого у шлюбі, просить позов задовольнити в повному обсязі.
09.01.2014 відповідач надала до Станично-Луганського районного суду Луганської області клопотання, в якому зазначила, що вимоги про розірвання шлюбу визнає повністю. Зазначила, що в неї будуть зустрічні позовні вимоги по розподілу майна та просить суд надати час підготовки зустрічного позову.
Однак ані на час розгляду справи в Станично-Луганському районному суді Луганської області, ані на час розгляду справи в Новопсковському районному суді Луганської області, відповідач зустрічну позовну заяву до суду не надала.
14.04.2014 позивач надав до Станично-Луганського районного суду Луганської області заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив залишити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу без розгляду.
Ухвалою Станично-Луганського районного суду Луганської області від 29.05.2014 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без розгляду.
На виконання вимог Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» № 1632-VII від 12.08.2014 та розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 дана цивільна справа була передана до розгляду зі Станично-Луганського районного суду Луганської області до Новопсковського районного суду Луганської області. Ухвалою Новопсковського районного суду від 04.08.2015 справу прийнято до провадження Новопсковського районного суду Луганської області.
Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення заяв про розгляд справи без її участі суду не надавала.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.03.1999. На час звернення до суду з цим позовом, між сторонами шлюб не розірвано.
Згідно матеріалів позову, з вересня 2013 року шлюбні відносини між сторонами були припинені.
В період шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: автомобіль «Чері Амулет» держ. № НОМЕР_1;електрокомпресор автомобільний;гуму автомобільну зимову 165*14 (4шт.);бензопилу «Тайга»;газонокосарку;телевізор «Самсунг»;тюнер супутникового телебачення (1шт.);супутникову антену (1 шт.);пилосос «Самсунг»;електрочайник;мікрохвильову піч «Скарлет»; причеп автомобільний; електроінструмент: болгарка; циркулярка, дрель, лобзик, паяльник для зварки труб; газовий котел опалення; газова колонка «Юнкерс»; ванна; вмивальник; унітаз; кухонні меблі; пральна машинка (автомат); холодильник з морозильною камерою; тюнер і супутникового телебачення (1 шт.); супутникову антенну (1 шт.); м'які меблі (2 кресла та диван); палас; металопластикові вікна (6шт.); двері металеві; м'які меблі (2 кресла та диван); палас (5 х 4.5); меблевий гарнітур; килим (3,5 х 2,0); телевізор «Самсунг»; DVD плеєр; килим (3,0 х 1,5); палас (3 х 4); мобільний телефон «NOКІА»; матрац спальний (2 шт.); електропраска «Самсунг»; газова плита (4-х комфорочна); електропіч; холодильник «Норд»; кухонні меблі; тачка для побутових відходів; шланг (60м); корова (5 років); свиноматка (2 роки, 240 кг); свині (1шт. 150 кг) бичок (5 мес. 130 кг); качки (30 шт.); кури (50 шт.); бджоли (2 сім'ї).
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування лежить не на суду, а на сторонах.
Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, не надала суду доказів на підтвердження своїх заперечень щодо розподілу спірного майна, визначення його вартості - не клопотала про призначення експертизи визначення вартості майна.
Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Згідно статті 28 цього ж Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Відповідно до статті 29 КпШС України якщо подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обовязку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.
Такі ж положення щодо визначення статусу майна, набутого подружжям за час шлюбу, передбачені й частиною 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України), на підставі якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Судом встановлено, що майно, яке являється предметом спору, було придбано у період шлюбу спільними зусиллями і працею та за спільні кошти сторін у справі, а тому дане майно являється об'єктом спільної сумісної власності подружжя, що сторонами у справі це не оспорено.
Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 1ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Як зазначено вище, суд дійшов до висновку, що спірне майно являється спільною сумісною власністю подружжя сторін, а тому сторони мають право на поділ цього майна.
За взаємною згодою сторони майно не поділили, а тому при поділі майна суд враховує перелік розподілу майна запропонованого позивачем.
За визначенням статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Суд дійшов до висновку, що кожна річ, яка входить в коло спірного майна, є неподільною, так як кожну річ окремо без втрати їх цільового призначення поділити не представляється можливим.
Згідно ч. 2, 4, 5ст. 71 СК України не подільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Враховуючи, що спірне майно являється сукупністю неподільних речей, а тому кожна річ окремо не може бути поділена між сторонами в натурі відповідно до їх часток, суд вважає необхідним визначити ідеальні частки сторін по цьому майну з його поділом, та одночасно визначити право власності кожного з подружжя на певні неподільні речі окремо.
Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, своїх заперечень, пояснень щодо суті позовних вимог та доказів на заперечення позову суду не надав, а також не надав інших доказів, які б спростовували доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.
При розподілі майна, суд повністю погоджується із способом розподілу майна, запропонованим позивачем.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору на суму 229,41 грн.
На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, керуючись ст.57,61,70,71 СК України, ст.365,372 ЦК України, ст.ст.10,11,60, 212-215, 224 - 226 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно та виділити його, а саме: автомобіль «Чері Амулет» держ. № НОМЕР_1, вартістю 50 000,00 грн.;електрокомпресор автомобільний, вартістю 270,00 грн.;гуму автомобільну зимову 165*14 (4шт.), вартістю 1950,00 грн.;бензопилу «Тайга», вартістю 1100,00 грн.;газонокосарку, вартістю 900,00 грн.;телевізор «Самсунг», вартістю 2700,00 грн.;тюнер супутникового телебачення (1шт.), вартістю 500,00 грн.;супутникову антену (1 шт.), вартістю 500,00 грн.;пилосос «Самсунг», вартістю 750,00 грн.;електрочайник, вартістю 160,00 грн.;мікрохвильову піч «Скарлет», вартістю 500,00 грн., всього на загальну суму 59 330,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 229,41 грн. в рахунок відшкодування судового збору.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: