Провадження № 22-ц/773/426/16 Категорія: 25 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2016 року та постановити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Представник відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився, подав до суду письмове заперечення, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності складу цивільного правопорушення в діянні відповідача ОСОБА_2, а подія, в результаті якої заподіяно шкоду майну позивача, не є страховим випадком.

Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 9 березня 2015 року орієнтовно о 1 год. 56 хв. по АДРЕСА_1 відбулося загорання автомобіля «Mercedes-Benz Е220», реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, в результаті чого було пошкоджено також автомобіль «Toyota Tacoma», реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3

Того ж дня на підставі вищевказаних подій інспектором Луцького МРВ Управління ДСНС України у Волинській області складено акт про пожежу, згідно якого місцем виникнення пожежі зазначено моторний відсік автомобіля «Mercedes-Benz Е220» (а.с. 6).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz Е220», реєстраційний номер НОМЕР_1, була забезпечена ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» згідно полісу АІ/4773401 від 13 січня 2015 року (а.с. 5).

12 березня 2015 року відповідач ОСОБА_2 подав до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» заяву (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (а.с. 83-85).

З відповіді начальника ВДАІ з обслуговування м. Луцька УМВС України у Волинській області від 8 квітня 2015 року за вихідним № 2915 на запит УВЗ АТ «УОСК» вбачається, що інформація про дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля марки «Mercedes-Benz Е220», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля марки «Toyota Tacoma», реєстраційний номер НОМЕР_2, до ВДАІ з обслуговування м. Луцька не надходила (а.с. 64).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як передбачено ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 1.12 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Аналогічне визначення дорожньо-транспортної пригоди міститься і у Правилах дорожнього руху України.

Згідно роз'яснень, викладених у пунктах 4, 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених ст. 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Як вбачається з обставин справи, майну позивача заподіяно шкоду не у результаті дорожньо-транспортної пригоди, або іншої цілеспрямованої діяльності, пов'язаної із використанням транспортних засобів, а внаслідок умисного підпалу невстановленою особою.

За таких обставин до спірних правовідносин не може бути застосована норма ч. 2 ст. 1187 ЦК України щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки власником транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не довів наявність усіх обов'язкових елементів складу цивільного правопорушення в діянні відповідача ОСОБА_2, як власника транспортного засобу, зокрема не навів даних, які б свідчили про протиправність його поведінки, наприклад халатного ставлення до електроустаткування автомобіля, порушення правил паркування тощо, причинного зв'язку між таким діянням та шкідливими наслідками.

За таких обставин шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених ст. 1166 ЦК України, особою, яка її завдала.

Як вбачається із витягу з кримінального провадження №0000254 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесена заява ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 194 КК України з приводу умисного пошкодження невстановленою особою автомобіля «Mercedes-Benz Е220», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Отже, у зв'язку з відсутністю складу цивільного правопорушення в діянні ОСОБА_2 немає підстав для покладення цивільно-правової відповідальності на нього, як власника транспортного засобу, а також відповідно і на страхову компанію, з якою укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді