У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, третя особа - управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, за участю прокуратури м. Вінниці про відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що правоохоронними органами було сфабриковано кримінальну справу відносно її чоловіка - координатора Вінницької правозахисної групи ОСОБА_4 за фактом розповсюдження порнографічної продукції. Зазначала, що під час кримінального переслідування ОСОБА_4 вона постійно була поруч з ним, його стан здоров'я став погіршуватися, чоловік почав скаржитись на серце, позивач весь час перебувала поруч, щоб мати змогу надати необхідну лікарську допомогу. Нормальний та звичайний спосіб життя в родині був порушений. Вони вимушені були докладати додаткових зусиль для налагодження утрачених та важливих для них соціальних зв'язків та втратили можливість нормального спілкування. ОСОБА_3 зазначає, що відчувала разом із чоловіком весь психологічний тиск, який він пережив під час кримінального переслідування. Також позивачка зазначає, що після смерті ОСОБА_4 вона втратила близьку людину, батька їхньої дитини, видатну індивідуальність. Просила стягнути з держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області моральну шкоду у сумі 1 160 тис. грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 213 150 грн. У решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 серпня 2015 року рішення міського суду змінено, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 213 150 грн, у решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із засад розумності, поміркованості і справедливості, врахував характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача, а також врахував незаконність перебування під слідством та судом 35 місяців, тому вимоги про відшкодування заподіяної моральної шкоди ОСОБА_3 є обґрунтованими. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення міського суду та викладаючи резолютивну частину рішення в іншій редакції, виходив із того, що Державна казначейська служба України та Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області є самостійними юридичними особами та ніяких порушень прав та законних інтересів позивача не допускали, а тому у резолютивній частині судового рішення слід зазначити, що моральну шкоду на користь позивача слід стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України.

Колегія суддів вважає, що такі висновки судів є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що чоловік позивача - ОСОБА_4 незаконно перебував під слідством та судом, оскільки зазначене відповідає ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якої право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

21 грудня 2010 року ОСОБА_4 було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 338, ч. ч. 1, 3 ст. 301 КК України, та обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2013 року підсудного ОСОБА_4 було виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 27 березня 1993 року ОСОБА_4 одружився із ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Відповідно до вимог ч. ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, підписки про невиїзд, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно виходив із норм ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а тому доводи касаційної скарги ОСОБА_3 щодо збільшення розміру стягуваної моральної шкоди до 1 600 тис. грн є необґрунтованими.

Доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подані касаційні скарги слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2015 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик