у х в а л а

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Попович О. В.,

Остапчука Д. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту, посвідченого 17 березня 2005 року державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Мудриченко Ю. С., зареєстрованого в реєстрі за № 4-137, відповідно до якого її чоловік ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповів належну йому Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, недійсним.

Посилалась на те, що підпис на заповіті вчинено не ОСОБА_6, а його рідним дядьком, що в силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України свідчить про його недійсність.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року позов задоволено.

Заповіт, посвідчений 17 березня 2005 року державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Мудриченко Ю. С., зареєстрований в реєстрі за № 4-137, відповідно до якого ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповів належну йому квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4, визнано недійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний заповіт не відповідав волевиявленню заповідача ОСОБА_6, оскільки згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 15 серпня 2014 року № 904 він його не підписував.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач у суді не довела обставин, на які посилалась на обґрунтування своїх вимог, зокрема факту того, що ОСОБА_6 оспорюваний заповіт не підписував.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 15 грудня 1989 року ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

17 березня 2005 року державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Мудриченко Ю. С. посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6, за яким останній на випадок свої смерті заповів належну йому Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивача посилалась на те, що заповідач не підписував вказаний заповіт, а тому в силу вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України оспорюваний заповіт є недійсним.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, змістом ч. 2 якої визначається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону).

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 15 серпня 2014 року № 904, складеним експертом Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_7, підписи від імені ОСОБА_6 в графі «підпис» (2-х екземплярів заповіту) від 17 березня 2005 року та підпис від імені ОСОБА_6 в графі «розписка про одержання документа» (в реєстрі) за 2005 рік, виконані не ОСОБА_6, а іншою особою (а. с. 239-241).

Згідно з висновком повторної судової почеркознавчої експертизи від 03 червня 2015 року № 446, складеним експертною комісією в складі трьох експертів відділу криміналістичних експертиз Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Миколаївській області, підписи від імені ОСОБА_6 та рукописні підписи «ОСОБА_6» в графі «підпис» 1-му та 2-му примірниках заповіту від 17 березня 2005 року, складеного ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, виконані самим ОСОБА_6 (а. с. 356-369).

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд в основу висновку про безпідставність позову поклав висновок судової почеркознавчої експертизи від 03 червня 2015 року № 446.

У той же час із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_3 було заявлено клопотання про призначення у справі комісійної судової почеркознавчої експертизи, у задоволенні якого ухвалою суду від 26 серпня 2015 року було відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, і експертиза призначається ухвалою суду.

Як роз'яснено у п. п. 12, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», комісійна експертиза призначається у випадках, коли є потреба провести дослідження за участю декількох експертів - фахівців у одній галузі знань. Комісія експертів може бути створена судом чи за його рішенням керівником судово-експертної установи.

У випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

За наявності у справі двох висновків судово-почеркознавчих експертиз, які є протилежними за своїм змістом, апеляційний суд, вирішуючи клопотання позивача про призначення комісійної експертизи, зазначених вимог процесуального закону не врахував та, відмовляючи у його задоволенні, надав перевагу висновку повторної судової почеркознавчої експертизи від 03 червня 2015 року № 446, при цьому будь-яких мотивів, із яких він не взяв до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи від 15 серпня 2014 року № 904, не навів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. При цьому ч. 4 цієї статті на суд покладено обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, проте апеляційний суд, відмовивши позивачу у проведенні комісійної експертизи, належної оцінки доказам не надав, розбіжностей у висновках експертиз не усунув та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Порушення судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Д. О. Остапчук

О.В. Попович

В. О. Савченко