Справа № 372/795/16-ц
провадження № 2-656/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Мори О.М.,

при секретарі Василенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веремяцької сільської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку загальною площею 0,4979 га, з яких земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:017:0020, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,2479 га, кадастровий номер :01:017:0021, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Веремя, вул. Шевченка, 5 , що належали померлому 25 грудня 2007 року ОСОБА_2.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що 25 грудня 2007 року помер її батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на вищевказані земельні ділянки, які були передані батьку у приватну власність згідно рішення Веремяцької сільської ради Обухівського району « Про безкоштовну передачу земельних ділянок у власність» № 172 від 25.04.2007 року. 03 березня 2008 року на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки, земельним ділянкам було присвоєно кадастрові номери з внесенням їх до Державного земельного кадастру. Позивач звернувся з заявою до Української міської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки, що залишилося після смерті її батька, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом їй було відмовлено в звязку з тим, що нею не надано оригінал правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутись до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач, Веремяцької сільська рада Обухівського району Київської області, в судове засідання свого представника не направив, через канцелярію суду представником відповідача подано лист, в якому він просить розглядати справу у його відсутність та не заперечує проти задоволення позову.

Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

25 грудня 2007 року помер ОСОБА_2, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 103921.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на земельну ділянку загальною площею 0,4979 га, з яких земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:017:0020, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,2479 га, кадастровий номер :01:017:0021, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Веремя, вул. Шевченка, 5.

Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлого 25 грудня 2007 року ОСОБА_2, заповіту померлий не залишив, єдиним спадкоємцем першої черги майна померлого за законом є його донька ОСОБА_1, яка вчасно звернулась до Української міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Державний нотаріус Української міської державної нотаріальної контори в своєму листі від 15 березня 2016 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,4979 га, з яких земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:017:0020, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,2479 га, кадастровий номер :01:017:0021, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Веремя, вул. Шевченка, 5, в звязку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на імя спадкодавця (а.с.30).

Як встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка загальною площею 0,4979 га, з яких земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:017:0020, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,2479 га, кадастровий номер :01:017:0021, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Веремя, вул. Шевченка, 5 та було передано спадкодавцю у власність відповідно до рішення 8 сесії 5 скликання Веремяцької сільської ради Київської області № 172 від 25.04.2007 року «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність».

Рішенням 10 сесії 5 скликання Веремяцької сільської ради Київської області № 194 від 05.07.2007 року «Про затвердження технічної документації по складанню державних актів на право власності на землю громадянам» затверджено технічну документацію ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:017:0020, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,2479 га, кадастровий номер :01:017:0021, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Веремя, вул. Шевченка, 5.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Так як судом встановлено, що інших осіб, які бажали успадкувати майно не встановлено, що підтверджує та не викликає у суду сумніву, щодо права на земельну ділянку в порядку спадкування за позивачем.

Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивач по справі, в зв'язку з чим суд вважає, що звернення позивача до суду є правомірним.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У п. 3.5 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 1.03.2013р. зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 1129 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно дост. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно із вимогамич. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом.

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути саме рішення уповноваженого органу про передачу у власність зекмельнох ділянки на підставі Декрету або відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Таким чином, суд вважає, що під час дії Декрету, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані, їм посвідчувалось відповідною радою народних депутатів, про що робився запис у ЗКК.

Згідно ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути обєктом права власності.

За приписом ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права.

Як вбачається зі змісту ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв'язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,6, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Веремяцької сільської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку загальною площею 0,4979 га, з яких земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:017:0020, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,2479 га, кадастровий номер :01:017:0021, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Веремя, вул. Шевченка, 5 , що належали померлому 25 грудня 2007 року ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Обухівський районний суд Київської області.

СуддяОСОБА_3