АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 668/6106/15-ц Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
Номер провадження №22-ц/791/799/2016 Доповідач: Лісова Г.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого -Лісової Г.Є.
Суддів:Бугрика В.В.
Семиженка Г.В.
Секретар -Мирненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2015 року за позовом до ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору розірваним

В С Т А Н О В И Л А:

18.05.2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору розірваним.

Посилався на те, що згідно з договором №НЕТ8АК05470029, укладеним 01.11.2006 року із ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», останній надав йому на придбання автомобіля Тойота Ярис кредит із страхуванням ризиків у страховій компанії «Інгострах». Відповідно до умов договору страхування від 01.11.2006 року та заяви про укладення договору страхування наземного транспорту страхова сума складає 111076 грн., вигодонабувачем у межах заборгованості є ПриватБанк.

10.05.2007 року застрахований автомобіль потрапив в дорожньо-транспортну пригоду та був переданий по акту ПриватБанку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10.06.2009 року встановлено факт настання страхового випадку, стягнено на його користь початковий внесок в сумі 26201 грн. та зазначено, що сума страхового відшкодування підлягає стягненню на користь ЗАТ «ПриватБанк» як вигодонабувача на погашення заборгованості позивача за кредитним договором у зв'язку з чим ЗАТ «Приватбанк» не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з страхової компанії «Інгосстрах» страхового відшкодування.

Проте, банк вимагає у нього повернення суми кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії, штрафні санкції, що становить 13391,81 дол. США. Його внесено також до єдиної інформаційної системи обліку позичальників боржників, які мають прострочену заборгованість по кредиту, що позбавляє його можливості вести бізнес, використовуючи кредитні кошти інших банків.

Посилаючись на ст.ст. 651,652 ЦК України просив визнати кредитний договір №НЕТ 8АК05470029 від 01.11.2006 року, укладений ним із Херсонською філією КБ ЗАТ «Приватбанк» розірваним з моменту настання страхового випадку, тобто з 10.05.2007 року.

Виключити його з єдиної інформаційної системи обліку позичальників (боржників), які мають прострочену заборгованість за кредитами виданими банками (ЄІС «Реєстропозичальників»).

Визнати дії ВАТ «Приватбанк» неправомірними.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених у ній, просять рішення суду скасувати як незаконне.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу не визнав, просить її відхилити як безпідставну.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.11.2006 року між ОСОБА_5 та КБ ЗАТ «ПриватБанк» (правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір №НЕТ8АК05470029, відповідно до умов якого позивачу надано кредит в сумі 17500 дол. США на купівлю автомобіля та 8310,84 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 01.11.2013 року (а.с.90-93).

Погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії, мало здійснюватися щомісячними платежами у сумі 317.01 дол. США.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору 01.11.2006 року між сторонами укладено договір застави рухомого майна, а саме автомобіля марки TOYOTA, модель Yaris, 2006 року випуску заставною вартістю 110176,00 грн. (92-93).

На виконання договору застави 01.11.2006 року позивачем також був укладений із ЗАТ Страхова компанія «Інгосстрах» договір страхування наземного транспорту №НЕТ8АК00002988 з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, розмір страхової суми за яким складав 111076 грн. на строк дії договору з 01.11.2006 по 31.10.2007 року.

10.05.2007 року сталася дорожно-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля марки TOYOTA Yaris.

11.05.2007 року ОСОБА_5 повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, проте у виплаті страхового відшкодування йому було відмовлено страховою компанією «Інгосстрах».

Позивач посилаючись на те, що ним був переданий банку транспортний засіб, який мав певну вартість та що банк не скористався своїм правом як вигодонабувач на одержання страхового відшкодування, просив визнати розірваним кредитний договір з моменту настання страхового випадку, тобто з 10.05.2007 року.

Умови та наслідки розірвання договорів передбачені ст.ст.651-654 ЦК України.

Частиною 1 ст.651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч.2 ст.651 ЦК).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.652 цього Кодексу у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність із обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.15 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

З копії кредитного договору та наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, з моменту укладення договору позичальник виконував взяті на себе зобов'язання, тим самим визнавав умови договору, а судом не встановлено одночасного настання обставин, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України необхідних для розірвання договору у судовому порядку, в зв'язку з чим суд обґрунтовано прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору розірваним задоволенню не підлягають.

Крім того, пунктом 2.3.3 кредитного договору сторони передбачили право банку у разі настання страхового випадку, передбаченого договором страхування наземного транспорту, розірвати договір у судовому порядку або здійснити одностороннє розірвання договору. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

Питання щодо розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором, під час якого позивач міг би доводи її розмір, судом не вирішувалося, як пояснили сторони.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10.06.2009 року, яке набрало законної сили, визнано дорожно-транспортну пригоду, яка сталася 10.05.2007 року за участю застрахованого транспортного засобу ОСОБА_5, страховим випадком. Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_5 виконав всі обов'язки перед страховиком: надав відомості про факт настання страхового випадку, своєчасно повідомив страхову компанію про ДТП, а тому на користь ОСОБА_5 було стягнено початковий внесок в сумі 26201 грн., 3% річних у розмірі 1572 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн., а всього 31773,00 грн. та зазначено у мотивувальній частині рішення, що сума страхового відшкодування підлягає стягненню на користь вигодонабувача ЗАТ «ПриватБанк», який не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування на погашення кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_5, якому були надані банком кошти на купівлю автомобіля.

Як пояснив представник банку із вимогами про стягнення страхового відшкодування за цим страховим випадком банк до суду не звертався.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору (ч.4 ст.636 ЦК).

Отже, у разі відмови банку скористатися правом вимагати виконання договору страхування на його користь, позивач, як особа, яка уклала договір, має право вимагати виконання договору на користь банку як вигодонабувача, оскільки такий спосіб захисту як розірвання кредитного договору за цих обставин не відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому її слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на те. що наданий позивачем акт приймання-передачі автомобіля марки TOYOTA, модель Yaris, реєстраційний номер НОМЕР_1 не може бути прийнятий судом до уваги як належний та допустимий доказ передачі автомобіля банку, так як у ньому відсутня дата його складання, підпис позичальника, оскільки факт передачі автомобіля не заперечується представником банку, який також пояснив, що 15 липня 2011 року 1161,77 дол. США було зараховано на погашення кредиту, що становить визначену вартість залишків пошкодженого автомобіля.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Виключити із мотивувальної частини рішення суду посилання на акт приймання-передачі автомобіля Тойота Ярис, реєстраційний номер НОМЕР_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» як на неналежний та недопустимий доказ.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Г.Є. Лісова

Судді:

В.В. Бугрик

Г.В. Семиженко