Провадження №2/522/2779/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська юридична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська юридична компанія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія» про стягнення страхового відшкодування за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, моральної шкоди та суми несплаченої франшизи. Після уточнення позовних вимог та залишення без розгляду позову в частині вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАСТ-Гарант», позивач просить суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 суму не сплаченої франшизи у розмірі 1000,00 грн., суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 8990,07 грн.. суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. та суму витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.

При цьому позивач посилається на те, що 10.04.2013 р. ОСОБА_1 в м. Одесі керував транспортним засобом «Шевролет». р.н. НОМЕР_1, виїжджаючи з прилеглої території по вул. Добровольській не помітив попереджувального знаку, зробив поворот наліво та зіткнувся з рухаючимся по вул. Добровольського в сторону вул. Паустовського по лівому ряду автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 21.05.2013 р. по справі №520/5100/13-п винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано ОСОБА_1

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія».

Згідно аварійного сертифікату №330-04/13, складеного 13.04.2013 р. аварійним комісаром ОСОБА_3 щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3 в результаті якого пошкодження при ДТП, складає 10434,25 грн.

Позивач вважає, що різницю між вартістю відновлювального ремонту, що становить 19424,32 грн. та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу, що становить 10434,25 грн. повинен сплачувати винуватець ДТП - ОСОБА_1, а саме згідно розрахунків позивача відповідач повинен сплатити суму у розмірі 8990,07 грн. (19424,32 грн. 10434.25 грн.).

Позивач також вважає, що оскільки ТОВ «СК «ТАСТ-Гарант» виплатило суму страхового відшкодування за винятком суми франшизи у розмірі 1000,00 грн., дана сума підлягає стягненню з винуватця ДТП - ОСОБА_1

Крім того, позивач поніс додаткові витрати, а саме витраті по сплаті судового у розмірі 243,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

Представник позивача під час судового засідання позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, посилаючи на його безпідставність та необґрунтованість, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2013 року у справі №520/5100/13-п (н.п. 3/522/2035/13), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави.

Під час розгляду в судовому засіданні вказаної адміністративної справи судом встановлені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування під час розгляди даної цивільної справи, а саме те, що 10 квітня 2013 року о 19 год. 30 хв. на вул. Добровольського в м. Одесі, ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_4, порушив вимоги п. 16.11. «Правил дорожнього руху України» виїжджаючи з прилеглої території при наявності двох смуг та дорожньому знаку «Рух тільки праворуч» пересік подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Тойота державний номер НОМЕР_5, який рухався по головній дорозі. Від зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС 025572 власником автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_5, є ОСОБА_4, а право керування зазначеним транспортним засобом належить також ОСОБА_2.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1, як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля НОМЕР_6, згідно Полісу №АВ/3315881, на момент дорожньо-транспортної пригоди - 10.04.2013 р., була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ТАСТ-Гарант».

Згідно Аварійного сертифіката №330-04/13 складеного 13 квітня 2013 року ТОВ МП «Універсал ЛТД» вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, TOYOTA COROLLA реєстраційний номер НОМЕР_5, в результаті його пошкодження при ДТП складає 10434,25 грн. Крім того відповідно до змісту зазначеного Аварійного сертифікату вбачається, що вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту зносу складових КТЗ складає 19424,32 грн.

19 червня 2014 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська юридична компанія» було укладено Договір відступки права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала ТОВ «Одеська юридична компанія» право вимоги відшкодування шкоди завданої їй дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 10.04.2013 р. на пр. Добровольського, 116/а, в м. Одесі за участю транспортного засобу «Шевролет» реєстраційний номер ВН0792ЕЕпід керуванням ОСОБА_1 та транспортним засобом «Тойота» державний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_2.

У судовому засіданні судом встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «ТАСТ-Гарант» сплатила позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 9434,25 грн.

Крім того, у судовому засіданні судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 29.10.2013 року відшкодував сума несплаченої франшизи передбаченої Договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АВ/3315881), у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується власноруч написаною розпискою ОСОБА_2, копія якої міститься в матеріалах справи.

Під час судового засідання представник позивача визнав факт сплати відповідачем суми франшизи у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 10.04.2013 р., була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ТАСТ-Гарант» згідно Полісу №АВ/3315881, згідно якого сума страхового відшкодування за шкоду завдану майну становить 50000.00 грн., у звязку з чим відповідач вважає, що розмір цієї суми цілком є достатнім для відшкодування збитків позивача.

Суд не погоджується з даної позицією відповідача та його представника виходячи з наступного.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому

законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 1.4. Аварійного сертифікату №330-04/13 вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу складається з: вартості ремонтно-відновлювальних робіт; вартості необхідних для ремонту матеріалів; вартості складових. Що підлягають зміні під час ремонту.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі Методика).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталей, складових одиниць чи комплектувальних виробів, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом «е» цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає назовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не виливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Таким чином, правильне застосування п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозвязку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 та 1187 ЦК України.

Системний аналіз указаних положень законодавства, атакож абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст. 1194 ЦК України, п. 32.7 ст. 32 Закону , п. 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти таких висновків.

Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди,яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то таке відшкодування згідно ст.ст. 1166,1187, 1194 ЦК України може бути стягнути з особою, яка завдала шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 04 червня 2014 року у справі №6-49цс14 та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року при касаційному перегляді рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року по справі №523/6462/14-ц.

На підставі вищевикладене суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 8990,07 грн. у якості відшкодування завданої ним матеріальної шкоди, обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Таким чином, у відповідності до правил встановлених ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн.

Крім того, суд приймає до уваги та вважає вірним розрахунок позивача в частині визначення вартості гранічної суми компенсації витрат на правову допомогу згідно чинного законодавства України. При цьому з урахуванням витраченого часу представника позивача та кількості годин витрачених представником позивача у судових засіданнях, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 3410,40 грн. (з розрахунку: 487,20 грн. (40% від мінімальної заробітної плати) х 7 (кількість реально витраченого часу).

Керуючись ст.ст. 22, , 1167, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» від 01.07.2014 р. № 1961-ІV, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_7) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська юридична компанія» (ідентифікаційний код 37761124) матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 8990,07 грн. (вісім тисяч девятсот девяносто гривень 07 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_7) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська юридична компанія» (ідентифікаційний код 37761124) судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 3410,40 грн. (три тисячі чотириста десять гривень 40 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

05 квітня 2016 року