Справа №718/2123/15-ц
Провадження №2/718/1026/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визначення часток та визначення права власності

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя, придбаного за час шлюбу.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 від 26 квітня 2007 року. Під час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_3. Рішенням Кіцманського районного суду від 18 грудня 2014 року, шлюб між ними розірвано і з даного часу, шлюбні стосунки між ними припинено та не ведеться спільне господарство. Зазначає, що після розірвання шлюбу, відповідачка разом з сином стала проживати у будинку її батьків в с. Кальнівці.

Вказує на те, що в період шлюбу, за спільні кошти ним та відповідачкою було придбано побутове майно на загальну вартість 110700 гривень. Однак, після розірвання шлюбу, ОСОБА_2, скориставшись його відсутністю, без його згоди, забрала всі придбані за час шлюбу речі, готівкові кошти та перевезла їх до свого нового місця проживання і крім того, особисто отримала від ОСОБА_4 повернений їм борг в сумі 8800 гривень. Оскільки, вказане майно являється об'ктом права спільної сумісної власності подружжя, просив задовольнити його позовні вимоги.

Не погоджуючись із вказаним позовом, відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визначення часток та визначення права власності, в якому вказувала на те, що вона з відповідачем з 26.04.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За кілька місяців до реєстрації шлюбу вони почали проживати разом однією сім'єю в м. Чернівці, де винаймали квартиру.

Зазначає, що в січні 2007 року вони вирішили придбати в кредит транспортний засіб та 23 січня 2007 року між ТзОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» в особі голови правління АТВТ- АК «Буковина -Авто» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, згідно якого останній набув у власність транспортний засіб модель Авео марки Шевроле. Вартість зазначеного транспортного засобу згідно рахунку-фактури становила 60300,00 гривень, з яких 14 472 гривень було внесено ОСОБА_1 особисто, а кошти в сумі 45 828,00 гривень були внесені ЧФ «ПриватБанк» як кредит.

Після офіційної реєстрації їхнього з відповідачем шлюбу вони разом за спільні кошти щомісяця сплачували кредит за придбаний автомобіль, так як вони двоє працювали, а тому вважає, що 76/100 частини автомобіля являються спільним майном подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_3.Восени 2011 року вони переїхали в господарство батьків відповідача, що розташоване по АДРЕСА_1 Батьки відповідача виділили нам в будинку дві житлові кімнати, в яких вони зробили косметичний ремонт та облаштували кімнати меблями і побутовими речами, які були подаровані їм на весілля, частину речей придбали за спільні кошти, частину речей придбали батьки відповідача, а частину речей її батьки.

Влітку 2014 року ними придбано моторолер «Хонда», який зареєстрований на її ім'я.

Після розірвання шлюбу, 18 грудня 2014 року, вона разом з дитиною переїхали проживали в господарство її батьків, що в с.Кальнівці Кіцманського району Чернівецької області. Все рухоме майно, в тому числі автомобіль та моторолер залишилися у відповідача та перебувають у його користуванні до сьогоднішнього часу.

В зв'язку із тим, що транспортні засоби є неподільними речами, просить суд залишити їх у власності ОСОБА_1, а їй присудити грошову компенсацію в розмірі вартості належної їй частки.

ОСОБА_1 та його представник первісний позов підтримали в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просили позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, вказавши на те, що він є безпідставним

ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя не визнали та заперечували проти їх задоволення, оскільки письмового доказу вартості зазначеного позивачем майна не надано. Вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Свідок ОСОБА_8 суду надав покази, про те, що коли його син ОСОБА_1 поїхав за кордон, невістка ОСОБА_2 подала на розлучення та забрала все нажите майно разом з собою до своїх батьків, на що на його вимогу написала розписку. Також зазначив, що він купив моторолер, яким користувалися всі члени сім'ї, а автомобіль був придбаний у кредит, який сплачували під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_9 надала суду покази, в яких зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квітня 2007 року проживали у Чернівцях, а пізніше переїхали до них у село. Під час шлюбу сторони придбали у кредит автомобіль, який потім продали. Після розірвання шлюбу її невістка ОСОБА_2 забрала все майно. Яке було придбано спільно з її сином ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що сторони спочатку проживали у цивільному шлюбі. Мати ОСОБА_2 багато чого купила для сім'ї своєї дочки. Крім того, зазначив, що він особисто був присутній під час того, коли ОСОБА_2 забирала все майно з будинку батьків свого чоловіка, вони дійшли мирної згоди і нею була написана розписка про отримання майна.

Свідок ОСОБА_11 надала суду покази про те, що тоді як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися, вона в подарок їм купила меблі, машинку, зробила ремонт та багато іншого, також дала грошей. Після розірвання шлюбу забрали деяке майно і написала розписку, під диктуванням батька ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_12 надав покази, вказавши на те, що сторони купили автомобіль до весілля, а пізніше придбали ще один, на який він дав їм грошей. Потім ними придбано мопед.

Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.04.2007 року. Рішенням Кіцманського районного суду від 18 грудня 2014 року шлюб між ними розірвано. (а.с.6)

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3. (а.с. 7)

Згідно розписки написаною ОСОБА_2, після розірвання шлюбу остання забрала наступне майно: спальню, комп'ютерний стіл, плазмовий телевізор, кухонну тумбочку, скляний стіл, м'яку частину, пральну машинку автомат, фотопринтер, пилосос, стіл (бабочку). (а.с.8)

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю.

Відповідно до статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.1ст..70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

У зв'язку з цим, вирішуючи даний спір слід керуватися пунктами 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якої поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК) (п23 Постанови ). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угоди (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі.

Як правило, дійсна вартість спільного майна визначається експертним висновком судової товарознавської експертизи, яка відповідно до ст. 143 ЦПК України, може бути призначена лише за заявою осіб, що беруть участь у справі.

Однак, доказів щодо оцінки загальної вартості спірного майна на момент розгляду справи судом, у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України не надано та відповідних клопотань сторонами судового засідання під час розгляду справи не заявлялось.

Верховний Суд України у своїх висновках, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2013р., вказав про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

З аналізу вказаних вище норм матеріального закону і керівних роз'ясень Верховного Суду України слідує, що згідно загальних правил змагальності цивільного процесу предметом доказування в справах про поділ спільного майна подружжя, є: наявність спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи, його вартість, час його придбання і джерело коштів.

ОСОБА_1 у судовому не навів доказів того, що майно, зазначене ним у заяві, яке знаходиться в ОСОБА_2, є спільною власністю сторін, придбане за спільні кошти подружжя. Вимог щодо витребування майна з чужого незаконного володіння позивачем не заявлялося.

Однак, позивач по первісному позові вказуючи про те, що за час шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 ними було придбано наступне майно: спальний комплект, вартістю 8500 грн.; комп'ютерний стіл, вартістю 1300 грн.;телевізор «Самсунг», вартістю 4400 грн.; скляний стіл, вартістю 1000 грн.; м'яка частина вітальні, вартістю 3500 грн., пральна машина автомат, вартістю 4000 грн.; фотопринтер, вартістю 1700 грн.; пилосос, вартістю 2200 грн.; стіл кухонний, вартістю 11 00 грн.; ковдра сентипонова, вартістю 600 грн.; ковдра вовняна, вартістю 1000 грн.; масляний радіатор, вартістю 650 грн.; фретюрниця електрична, вартістю 1700 грн.; соковижималка, вартістю 2000 грн.:відеокамера «Соні», вартістю 3800 грн.; електромасажор, вартістю 3000 грн.; спортивний масажор, вартістю 1500 грн.; пластмасовий комод, вартістю 1400 грн.; комплект кастрюль, вартістю 2250 грн.; електрофен, вартістю 700 грн.; фотоапарат, вартістю 1600 грн.; електропраска, вартістю 500 грн.; валіза туристична, вартістю 1000 грн.; набор шкатулок, вартістю 2800 грн; ноутбук «Асус», вартістю 4000 грн.; мобільний телефон, вартістю 2500 грн.; готівкові кошти в сумі 52 000 грн., а всього майна на загальну вартість: 110700 грн., крім особистих пояснень, не надав суду жодного належного і допустимого доказу в підтвердження вказаних вище обставин, у зв'язку із чим суд не має правових підстав вважати доведеним такі факти як: існування майна, яке є предметом спору, його вартість, час і джерела придбання, а відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, не ґрунтовані на матеріальному законі, у зв'язку із чим задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених ОСОБА_2 зустрічних позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.. 63 Сімейного кодексу України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 ч.І СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням транспортних засобів від 04.11.2015р. за громадянином ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб марки ШЕВРОЛЕ АВЕО, 2007 року випуску, Н.З.НОМЕР_2, кузов НОМЕР_4. (а.с. 40)

Моторолер «Хонда», шасі (рама) НОМЕР_5, сірого кольору, двигун НОМЕР_6, згідно талона, виданого продавцем, належить ОСОБА_2 (а.с.59). Вартість моторолера аналогічної марки та технічних характеристик станом на 26.11.2015 року складає 8 200грн. (а.с. 60)

Відповідно до ст.71 ч.1 СК України майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У зв'язку з тим, що транспортні засоби є неподільними речами, суд вважає за доцільне залишити їх у власності ОСОБА_1, а ОСОБА_2 присудити грошову компенсацію в розмірі вартості належної їй частки.

Так, вартість вказаного автомобіля станом на 27.11.2015 року становить 152 649 грн. (а.с. 58)

Враховуючи те, що спільною сумісною власністю є 76% автомобіля, що в грошовому виразі становить 116013,24грн., то належна частка ОСОБА_2 складає 38% або 58006,62 грн.

Крім того, судом встановлено, що зазначений моторолер перебуває в користуванні ОСОБА_1, тому вважає за необхідне залишити його у власності останнього, а ОСОБА_2 присудити половину його вартості, що складає 4100 грн.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визначення часток та визначення права власності підлягає до задоволення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70, 71 СК України, Постановою №11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. з наступними змінами і доповненнями, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визначення часток та визначення права власності - задовольнити.

Визнати об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 76% транспортного засобу марки Шевроле Авео,2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_7, визначивши частки кожного по 38%.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 58006,62 гривень за належну їй частку, залишивши транспортний засіб марки Шевроле Авео, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_7 у власності ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 4100 гривень за належну їй частку в спільному майні Моторолер «Хонда», шасі (рама) НОМЕР_5, сірого кольору, двигун НОМЕР_6, визнавши його власником ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 621,06 гривень та витрати за надання правової допомоги у розмірі 2500 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк