АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/892/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5, 59 Гончаренко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору га стороні відповідача - ОСОБА_6, про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину у спільному майні, та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 про визнання будинку спільною частковою власністю, визнання права власності на 1/3 частину будинку та стягнення грошової компенсації,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та визнати за позивачкою право власності на ? частину вказаного домоволодіння без виділення в натурі, мотивуючи про те, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2004 по 24.06.2011, від якого мають дочку - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. 30.11.2005 за спільні кошти сторонами був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 право власності на який було оформлене за відповідачем ОСОБА_8 з цих підстав позивачка вважає вказане майно об'єктом спільної сумісної власності.

Далі ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яким просила визнати за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів на її користь по 30821,00 грн., мотивуючи про те, що нею було надано кошти відповідачам для придбання вказаного будинку, однак договір купівлі-продажу укладено від імені відповідача ОСОБА_8

Так як будинок потребував ремонту, ОСОБА_10 почала його ремонтувати, а відповідачі в період шлюбу у цьому будинку не проживали та участі в ремонтних роботах не приймали.

ОСОБА_10 було здійснено такі прибудови до будинку: добудовано житлову кімнату, тамбур, ванну кімнату, а також побудовано гараж, сарай для інвентарю та палива. Також ОСОБА_10 замінила в будинку вікна та двері, встановила огорожу, викопала криницю та замовила і виготовила проект на газопостачання будинку та газифікувала його.

За виконані роботи позивачка сплачувала кошти готівкою. Всього ОСОБА_6 витратила 92463,00 грн.

Зазначені фактичні обставини стали підставами для звернення з її позовом до суду.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.12.2014 вказані позовні заяви об'єднано в одне провадження.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.02.2016 позов ОСОБА_7 задоволено та визнано житловий будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Визнано за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину вказаного будинку за кожним. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 понесені нею судові витрати в сумі 2303,00 грн.

Позов ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесені нею витрати за проведення ремонтних робіт будинковолодіння АДРЕСА_1 по 7000,00 грн. з кожного. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесені нею судові витрати по 415,90 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації, остання подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та несправедливість судового рішення у цій частині, просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 по 46231,50 грн. грошової компенсації та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування вказує на те, що кошти на купівлю будинку АДРЕСА_1 та на його ремонт витрачала лише ОСОБА_6, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в цьому участі не брали. Суд першої інстанції невірно встановив суму коштів, витрачених ОСОБА_6 не врахувавши понесених нею витрат на заміну вікон та дверей, обладнання криниці, проведення газифікації будинку, влаштування асфальтного покриття, благоустройства території тощо. Суд також невірно сказав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали у зазначеному будинку, оскільки таке твердження не відповідає дійсності, оскільки фактично її син та невістка весь час проживали за іншою адресою до моменту розірвання ними шлюбу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Вимогами чинного цивільно процесуального закону передбачено, що перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_6 та доводів, викладених в ній, вбачається, що апелянт формально просить суд апеляційної інстанції змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідачів на її користь по 46231,50 грн. з кожного, мотивуючи це тим, що суд першої інстанції при вирішенні справи по суті спору не врахував належним чином фактичні обставини у справі (щодо інших об'єктів, які були відремонтовані та створені апелянтом за власний рахунок), тобто не розглянув та не надав оцінку всім фактам, що входять в предмет доказування у даній справі, таким чином апелянт фактично ставить питання перед судом апеляційної інстанції про ухвалення нового рішення у справі з урахуванням фактичних обставин, викладених нею в апеляційній скарзі.

Згідно положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

При цьому, згідно п.19 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо.

Таким чином при зміні рішення суду не допускається зміна його суті, а в протилежному випадку судове рішення має бути скасовано.

Тому рішення суду першої інстанції переглядається в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на її користь грошової компенсації за ремонт та перепланування у будинку.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання будинку спільною частковою власністю, визнання права власності на 1/3 частину будинку та стягнення грошової компенсації, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 доведено факт сплати нею коштів за ремонт будинку, що, на думку суду, є підставою для відшкодування таких витрат з власників цього будинку - ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Однак колегія суддів такі висновки суду знаходить помилковими.

Так, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30.11.2005 ОСОБА_8 придбав будинок АДРЕСА_1

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.02.2016 у даній справі встановлено, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Одночасно судом встановлено факт сплати ОСОБА_6 коштів за ремонтні роботи у вказаному будинковолодінні, поведені ФОП ОСОБА_11, згідно договору підряду від 11.07.2006 року на загальну суму 14 000 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тобто предмет судового розгляду формулюється в позовній заяві, в якій позивач зазначає свої вимоги.

Разом з тим саме по собі відсутність посилання позивача на певну правову норму не звільняє суд від обов'язку, передбаченого ст. 214 ЦПК України, визначити характер правовідносин і правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи викладене, суду необхідно було визначити характер правовідносин і правову норму, якою вони регулюються.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_6 стверджує про те, що кошти, витрачені нею на ремонт нерухомого майна, яке належить відповідачам за її позовом - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, мають бути компенсовані за рахунок останніх, тобто про те, що відповідачі за її позовом мають обов'язок сплатити ці кошти, а позивач має кореспондуюче право вимагати їх сплати.

Суд першої інстанції погодився з такими доводами позивачки ОСОБА_6 та виходячи з цього прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення на суму 14000 грн., не визначившись з характером спірних правовідносин та не зазначаючи при цьому правової норми, якою він керувався, приймаючи відповідне рішення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки виникають при настанні певного юридичного факту. На перше місце серед підстав цивільних прав та обов'язків ЦК України (ч. 2 ст. 11) ставить договори як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін). Окрім договорів підставами цивільних прав та обов'язків є й інші правочини. Такими є односторонні правочини, тобто одностороннє волевиявлення, яке призводить до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків.

ЦК України закріплює положення про виникнення цивільних прав та обов'язків на підставі факту заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така шкода тягне виникнення зобов'язання, зміст якого становлять право потерпілого (кредитора) на відшкодування заподіяної шкоди та обов'язок боржника (порушника, правомірного заподіювача шкоди) компенсувати шкоду (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК).

В цьому випадку термін «шкода» слід розглядати як шкідливий майновий результат недоговірних відносин, оскільки такий результат в договірних відносинах позначається терміном «збитки».

Пунктом 4 ч. 2 ст. 11 ЦК передбачено можливість існування й інших юридичних фактів цивільного права, до яких слід віднести акти публічних органів, юридичні стани (акти цивільного стану) тощо.

У даному випадку при розгляді справи не було встановлено жодної підстави для висновку про наявність у відповідачів обов'язку сплатити кошти позивачці, витрачені нею на ремонт будинку, що належить відповідачам.

Так жодного правочину між сторонами з приводу виконання робіт по переобладнанню та ремонту будинку відповідачів укладено не було. Також відсутні підстави для висновку про наявність у позивачки шкоди, яка виникла внаслідок дій чи бездіяльності відповідачів.

Твердження позивачки ОСОБА_6 у суді першої та апеляційної інтанцій про те, що її син з невісткою ніколи не проживали у спірному будинку, у якому фактично проживала лише вона одна, підтверджують відсутність будь - яких домовленостей про спільну участь у проведенні та оплаті будівельно - ремонтних робіт ОСОБА_6 з відповідачами, як членами однієї сім'ї.

Фактично має місце добровільне витрачання позивачкою її власних коштів.

Окрім того, правових підстав для висновку про можливість компенсації позивачці її витрат на поліпшення речі (наприклад ч.4 ст.390 ЦК України - щодо розрахунків при витребуванні майна із чужого незаконного володіння чи ст. 778 ЦК України - щодо поліпшення наймачем речі, переданої у найм), встановлено не було.

Отже колегія суддів констатує відсутність правовідносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої сторони - з приводу відшкодування витрат останньої на ремонт будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.02.2016 у даній цивільній справі в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації слід скасувати у зв'язку з невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права (ст. 213 ЦПК України) щодо законності та обґрунтованості судового рішення, та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 у вказаній частині за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору га стороні відповідача - ОСОБА_6, про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину у спільному майні, та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 про визнання будинку спільною частковою власністю, визнання права власності на 1/3 частину будинку та стягнення грошової компенсації, в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації - скасувати.

У позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 про стягнення грошової компенсації - відмовити .

У решті рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року у даній цивільній справі - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :