У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Київська міська рада, про відновлення до первісного стану земельної ділянки, знесення самочинно збудованої будівлі, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 в якому просила відновити первісний стан земельної ділянки, яка їй належить, шляхом знесення будівлі відповідача, що частково споруджена на належній їй земельній ділянці. Крім того, просила стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5 тис. грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 для ведення садівництва, яка межує з земельною ділянкою відповідача. У грудні 2014 року позивачем виявлено порушення меж належної їй земельної ділянки з боку відповідача, що було підтверджено відповідною технічною документацією, виготовленою за наслідками обстеження земельних ділянок спеціалістом із землеустрою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю є власником земельної ділянки для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 загальною площею 0.0587 га (далі - Ділянка 1).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 виготовленої 18 листопада 2014 року ФОП ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_6 кадастровий план Ділянки-1, загальною площею 0.0587 га та периметром 99.29 м. має наступний опис меж: від А до Б - землі загального користування АДРЕСА_2, довжина 19.12 м; від Б до В - ОСОБА_9 (НОМЕР_2), довжина 30.37 м; від В до Е - ОСОБА_10 (НОМЕР_3), довжина 2,32 м; від Е до Д - ОСОБА_11 (НОМЕР_4), довжина 16,67 м; від Д до Е - ОСОБА_12 (НОМЕР_5), довжина 0,56 м;

від Е до А - ОСОБА_13 (НОМЕР_6), довжина 30,26 м.

Відповідно до акта приймання - передачі межових знаків на зберігання від 20 листопада 2014 року ОСОБА_6 в присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок склали акт про те, що межі земельної ділянки НОМЕР_7 яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0587 га, наданої користувачу ОСОБА_6 закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 6 шт., список яких додається. Абрис прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості додається. Користувач земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має. Власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок претензій щодо існуючих меж не заявлено (а.с. 20-23).

Як вбачається з договорів купівлі-продажу від 21 листопада 2000 року ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_7 купила належну ОСОБА_13 земельну ділянку АДРЕСА_2 та садовий будинок АДРЕСА_2, з відповідними надвірними будівлями та спорудами (а.с. 53, 54).

Згідно з відповідним Державним актом на право приватної власності на землю ОСОБА_7 належить земельна ділянка, кадастровий номер якої НОМЕР_6 (далі - Ділянка-2), площею 0,0639 га та яка має наступний опис меж: від А до Б - АДРЕСА_2, довжина - 20,68 м; від Б до В: ОСОБА_14, довжина 30,26 м; від В до Е - ОСОБА_12, довжина 17,46 м; від Е до Д - ОСОБА_15, довжина 4,50 м; від Д до А - ОСОБА_16, довжина 29,85 м.

Відповідно до Свідоцтва про право приватної власності відповідачу ОСОБА_7 належить на праві приватної власності садовий будинок АДРЕСА_2

Відповідачем у 2008 році на місці придбаних у первісного власника дерев'яних сараю та вбиральні побудована споруда з цегли, що складається із літніх вбиральні, душу та комори для інвентарю, загальною площею 6,8 кв.м, які 07 вересня 2012 року пройшли державну реєстрацію за № 2661 при оформленні технічного паспорту та свідоцтва на право власності на новозбудований садовий будинок АДРЕСА_2 що підтверджується копією інвентаризаційної справи № 99085. Станом на 07 вересня 2012 року цегляний сарай за літерою «Е» (рік побудови - 2008), площею 6,80 кв.м, висотою 2,50 м, об'ємом 17,00 куб.м пройшов інвентаризацію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не довела відповідними доказами факт порушення її прав з боку відповідача шляхом зведення незаконної самочинної будівлі на її земельній ділянці.

Проте, повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_6 посилалась на те, що на частині її земельної ділянки знаходяться споруди, які належать відповідачу та які, як вказано позивачем, є самочинним будівництвом, у зв'язку із чим її порушені права підлягають захисту на підставі положень ст.ст. 90, 152 ЗК України, ст.ст. 376, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (положення ст. 386 ЦК України).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ст.ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції мав надати належну оцінку усім доводам сторін у справі та належним чином перевірити, чи правильно встановлені судом першої інстанції дійсні обставини справи, а саме чи розміщені на земельній ділянці позивача ОСОБА_6 споруди, які належать відповідачу, чи є ці споруди самочинними та чи порушуються у зв'язку із цим права позивача.

У випадку встановлення неповного з'ясування районним судом дійсних обставин справи, які є необхідними для правильного її вирішення, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями усунути відповідні порушення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів сторін спору, зокрема шляхом дослідження доказів, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, а також нових доказів, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

08 жовтня 2015 року позивачем було надано суду апеляційної інстанції Акт обстеження земельної ділянки № 344/02 від 22 серпня 2015 року, зі змісту якого вбачається, що будівлю, яка знаходиться на суміжній земельній ділянці НОМЕР_8 розміщено таким чином, що її частина площею 1,23 кв.м знаходиться на земельній ділянці, яка є власністю ОСОБА_6

Поважність неподання даного акту до суду першої інстанції позивач обґрунтовувала тим, що указаний акт складено 22 серпня 2015 року під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідної оцінки доводам позивача щодо дослідження указаного акта судом апеляційної інстанції не надано, хоча указаний документ містить дані, належне дослідження яких є необхідним для з'ясування фактичних обставин справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

На порушення зазначених вимог закону, відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції обмежившись лише коротким висновком про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції, не перевіривши при цьому як доводів апеляційної скарги і сторін у справі, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції; не навів мотивів ухваленого ним судового рішення та обставин, які б спростовували доводи скарги.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України, що є підставою для скасування ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик