Провадження №: 2/752/2068/16
31 березня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді Ладиченко С.В.,
при секретарі Рожок В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову вказує, що 24.07.2000 року між ним та ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Позивач вказує що відповідачі в квартирі не проживають біля 13 років, відомостей про їх фактичне місцезнаходження немає. Реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає йому у реалізації його права власності як власника квартири.
В судовому засіданні позивач позов підтримує, справу просить розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 повідомлялися в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилисяся, про причини неявки суд не повідомили.
Судові повістки відповідачам направлялись за їх зареєстрованим місцем проживання, але повернулись до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Стаття 321 ЦК України гарантує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24.07.2000 року позивач ОСОБА_1 є власником вказаної квартири.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживають з моменту їх реєстрації в цій квартирі, що підтверджується відповідними актами на а.с.8,9,10.
Як власник квартири, позивач має право на усунення будь яких перешкод у користуванні своєю власністю.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16,319,321,405 ЦК України ст.ст. 10,30,60, 212-215, 223, 224-226, 228 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_2 1974 року народження та ОСОБА_3 1992 року народження такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко