АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/140/16 Головуючий І інстанції -
Категорія: сімейні Доповідач Міненкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі :

Головуючого: Міненкової Н.О.

суддів: Кругової С.С.

ОСОБА_2

за участю секретарів: Красношапка К.С., Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_6. Просила провести розподіл майна, що є сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частину автомобіля НОМЕР_1. Посилалась на те, що автомобіль було придбано в період шлюбу 06.09.11 року.

В жовтні 2014 року позивачка уточнила позовні вимоги та зазначала,(а.с.54), що під час шлюбу ними було придбано два автомобіля, які були продані відповідачем без її письмової згоди.

В квітні 2015 року, уточнюючи позовні вимоги позивачка просила визнати недійсними договори купівлі продажу автомобілів CHEVROLET укладений відповідачем з ОСОБА_7 та договір купівлі - продажу автомобіля МAZDA, укладений відповідачем з ОСОБА_8 Визнати свідоцтва про право власності видані на їх імя недійсними та провести розподіл майна, визнавши за нею право власності на автомобіль CHEVROLET, а за відповідачем на автомобіль МAZDA.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року, уточнені в квітні 2015 року, позовні вимоги були задоволені у повному обсязі.

Не погодився з рішенням ОСОБА_6 й у апеляційній скарзі просить рішення скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилався на те, що до реєстрації шлюбу у нього був автомобіль ВАЗ 21150( 2005 року), сірий ДНЗ АХО84ЗАН, який ним було продано та придбано 23.09.2010 року автомобіль МAZDA, який було продано ОСОБА_9С.(а.с.149) та придбаний автомобіль CHEVROLET 07.09.2011 року. Автомобіль було продано в період зареєстрованого шлюбу гр. ОСОБА_7 Вважає, що позивачка знала про продаж автомобілів і надавала свою усну згоду на їх продаж.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши апелянта та його представника судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Судовим розглядом було встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 17 липня 2007 року по 06 травня 2014 року. 20 травня 2014 року позивачка звернулася у суд і в позові просила провести розподіл спільного майна подружжя, визнавши за нею право власності на ? частину автомобіля CHEVROLET та зазначала, що шлюбні відносини були припинені 2012 року. Автомобілем користується лише відповідач. В уточнених позовних вимогах просила провести розподіл двох автомобілів, які були придбані в період зареєстрованого шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль CHEVROLET LACETTI( 2011 ДНЗ АХ7040СН колір чорний № двигуна F16D 39615031, номер кузова KL1HF1961СК521834 будо придбано ОСОБА_6 07.09.2011 року Вартість автомобіля на час його придбання складала 100 666,67 грн. без ПДВ( а.с.29). Перереєстрація на нового власника ОСОБА_7 відбулася 05.06.2014 року.( а.с.58,67,68).

Автомобіль МAZDA 6( 2005) було придбано ОСОБА_6 23.09.2010 року, який було перереєстровано на ОСОБА_8 28.10.2011 року( а.с.149).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірні автомобілі, які є спільним майном подружжя, відчужені ОСОБА_6 без згоди позивача.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обовязки подружжя, визначає СК України.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку( доходу).

Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом було встановлено, що спірні автомобілі є майном, яке сторони набули за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому вони є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання апелянта на те, що спірні автомобілі придбавалися ним за особисті кошти в суді першої інстанції не доводилося, докази на підтвердження цього суду не надавалися. В суд апеляційної інстанції також такі докази не були надані.

Матеріали справи підтверджують, що автомобілі знімалися з реєстрації і відчужувалися відповідачем під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя, однак дружина та чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без згоди іншого, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування, розпорядження відповідним майном.

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого подружжя ? частину вартості майна, яке відчужене в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого подружжя і не в інтересах сімї чи не на його (її) потреби, таке майно або його вартість враховуються при поділі.

Указані обставини мають бути встановлені судом за результатами належної оцінки тих доказів, які надані сторонами, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись у суд позивачка зазначала, що автомобілі були відчужені без її згоди, остання між тим не спростувала презумпцію, відповідно до якої при вчиненні правочину один із подружжя діє за згодою другого із подружжя (ч.2.ст.65СК) та в інтересах сімї (ч.4 ст. 65СК) і не надала суду будь яких доказів того, що таке відчуження здійснено відповідачем саме проти її волі і не в інтересах сімї, що є її процесуальним обовязком відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України.

Оскаржуючи рішення відповідач зазначав, що автомобіль МAZDA було відчужено під час шлюбу і за кошти від його реалізації було придбано автомобіль CHEVROLET LACETTI, який було відчужено також під час зареєстрованого шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги шляхом визнання за подружжям права власності на окремий автомобіль, суд першої інстанції, між тим, не визначив вартість цих автомобілів на час винесення рішення.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Обгрунтування щодо збільшення або зменшення частки одного із подружжя повинно бути зазначено в позовній заяві і цьому повинна бути надана оцінка судом.

Як вбачається з матеріалів справи ні в позовній заяві ні в її уточненнях позивачка не надала докази щодо вартості спірного майна. Ставлячи питання про визнання за нею права власності на автомобіль CHEVROLET LACETTI не зазначила яку частку складає вартість цього автомобіля відповідно до частки майна яке було виділено відповідачу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні обґрунтування фактичних обставин відчуження спірного майна.

Так, в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі №-6-7цс15 зазначено, що при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного із подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя, якщо один із подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

Усі ці обставини повинні доводитися в суді, на їх підтвердження повинні надаватися докази.

Розгляд справи неодноразово відкладався у зв'язку із неявкою в суд апеляційної інстанції позивачки. В суд першої інстанції позивачка також не з'являлася.

Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона забовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303.304,307,309,313,317,319 ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий - Н.О.Міненкова

Судді - Т.П. Зазулинська

ОСОБА_10