АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7211/15-ц Номер провадження 22-ц/786/770/16Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Триголова В.М.

При секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання позивача стороною правочину, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення подвійної суми завдатку, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення подвійної суми завдатку в сумі 15 000 грн. та 5000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказував, що ним 31 серпня 2014 року в магазині «Оскар» (місце здійснення підприємницької діяльності Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3) було придбано жіночу норкову шубу вартістю 17 500 грн., та домовлено про оплату вартості товару частинами. На виконання даних домовленостей він 31 серпня 2014 року до каси магазину «Оскар» вніс завдаток у розмірі 5500 грн. та 13 жовтня 2014 року в сумі 2000 грн. Посилався на те, що звернувшись до магазину «Оскар» у грудні 2014 року, з метою внесення остаточного розрахунку, продавець йому повідомила про те, що шубу забрала жінка, яка доплатила решту суми. 27 січня позивач звернувся до відповідача ФОП ОСОБА_3 з письмовою вимогою про повернення сплачених за не отриманий товар грошових коштів, але відповіді на зазначене звернення він не отримав.

У січні 2016 позивач ОСОБА_2 збільшив свої позовні вимоги та просив суд визнати його замість ОСОБА_4 стороною правочину договору купівлі-продажу жіночої норкової шуби від 31 серпня 2014 року, розірвати цей договір та стягнути з ОСОБА_3 15 000 грн. - подвійну суму завдатку, пеню - 155 250,00 грн., 3% річних в сумі - 425,34 грн., втрати від інфляції - 4 543,50 грн., а також 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання позивача стороною правочину, розірвання договору купівлі-продажу жіночої норкової шуби від 31 серпня 2014 року, стягнення подвійної суми завдатку в сумі 15 000,00 грн., пені - 155 250,00 грн., трьох відсотків річних - 425,34 грн., інфляційних втрат - 4 543,50 грн., та моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 у державний бюджет недоплачений судовий збір в сумі 1602,18 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 2016 року скасуватита ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 07.08.2010 року по 25.06.2015 року, мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 30 серпня 2014 року подружжя у магазині «Оскар» придбали куртку для ОСОБА_4 Оплату куртки здійснив ОСОБА_2 з банківської картки, на якій накопичувались гроші державної допомоги при народженні дитини; чек ОСОБА_4 зберігав у себе і надав як доказ в судовому засіданні.

31.08.2014 року подружжя ОСОБА_4 вибрали в магазині «Оскар» жіночу шубу за 17 500,00 грн. Попередньо ОСОБА_4 через знайомих домовилася про оплату шуби частками, що підтверджує власник магазину ОСОБА_3 У цей же день ОСОБА_2 зняв кошти з банківської карти та сплатив їх до каси магазину. Письмовий договір купівлі-продажу було укладено з ОСОБА_4 (а.с.37), свій екземпляр якого вона отримала у магазині через кілька днів після того, як його підписав ОСОБА_3

Цього ж дня, 31.08.2014 року ОСОБА_2 до каси магазину «Оскар» вніс завдаток за шубу у розмірі 5500 грн. та 13 жовтня 2014 року сплатив ще 2000 грн., а 10 грудня 2014 року залишок у розмірі 10 000 грн. сплатила ОСОБА_4 і забрала шубу, що підтверджується зокрема , товарним чеком, роздруківкою камер відео спостереження магазину (а.с.38-70).

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено, що кошти в сумі 5500 грн., сплачені за шубу 31 серпня 2014 року були завдатком, оскільки згідно договору купівлі-продажу шуби це була частина коштів за товар, а тому немає підстав вважати, що відповідач ОСОБА_3 набув ці кошти без достатньої правової підстави.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання.

Частиною 2 статті 570 ЦК України встановлюється презумпція авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функції попередньої оплати. Якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилося і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому ж розмірі, в якому вони надавалися.

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2014 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу товару, відповідно до якого Продавець зобов'язується продати Покупцю шубу жіночу (хутро натуральне, розмір 44, Греція, 1020В), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар в порядку та умовах визначених у цьому договорі (а.с. 37).

Згідно п. 2.1. ціна Товару складає 17500 грн.

Пунктом 3.1. визначено, що право власності на Товар переходить до Покупця з моменту сплати останнього платежу. На підтвердження виникнення права власності у Покупця на Товари, Продавець передає Покупцю товарний чек на повну ціну Товару.

Згідно п. 4.1. Сторони погодили, що покупець сплачує Продавцю вартість товару частинами, до повного її погашення за наступним графіком: 5500 грн. в день підписання цього Договору, а залишок суми в залежності від фінансових можливостей Покупця, але в будь-якому разі, не пізніше граничної дати 31 грудня 2014 року.

10 грудня 2014 року на виконання вимог вищезазначеного укладеного договору ОСОБА_4 сплатила залишок у розмірі 10 000 грн., на підставі чого їй було видано товарний чек, і забрала шубу (а.с.38-39).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено, що кошти в розмірі 5500 грн. та 2000 грн., які сплачені ним за шубу 31 серпня 2014 року та 13 жовтня 2014 року були завдатком, оскільки згідно договору купівлі-продажу шуби це була лише частина коштів за товар, що був придбаний подружжям в період перебування в шлюбі.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, так як вони відповідають зібраним у справі доказам, надана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно п.1 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується особі внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Однак, всупереч вказаним нормам матеріального права позивачем не доведено, що в діях відповідача була вина, внаслідок чого йому було спричинено моральну шкоду, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні решти позовних вимог, оскільки вони є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду, не підтверджують належними доказами їх неправомірність, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, підстав для скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 2016 року не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Т.В. Одринська

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ В.М. Триголов

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.В. Одринська

З оригіналом згідно: