Справа № 459/3520/15 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/1835/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В жовтня 2015р. ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області у якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 18.11.2015 року, просила: у її супроводі, без дозволу (згоди) та супроводу відповідача, надати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, Криму на три місяці у період з травня по серпень 2016 року; дозволити їй без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини (оформлення проїзного документа дитини) за межі України до Російської Федерації, Криму на три місяці у період з травня по серпень 2016 року; у її супроводі, без дозволу (згоди) та супроводу відповідача, надати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, Криму, Польщі, Туреччини, Болгарії до досягнення ОСОБА_4 повноліття; дозволити їй або її офіційному представникові, без згоди відповідача, оформляти документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини (оформлення проїзного документа дитини) за межі України до Російської Федерації, Криму, Польщі, Туреччини, Болгарії до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Покликалася на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Червоноградського міського суду від 07.04.2015 року, яке набрало законної сили 18.04.2015 року. Від шлюбу у них є дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з нею, вона матеріально утримує та піклується про здоровя дитини. Відповідач з часу розірвання шлюбу рідко бере участь у вихованні та догляді за дитиною, сплачує визначені рішенням суду аліменти, яких не вистачає для лікування дитини та придбання необхідних речей. Додаткових коштів на лікування, профілактику захворювань, оздоровлення та відпочинок дочки не дає. Відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний та моральний розвиток, оскільки дитина часто хворіє і їй необхідні поїздки на море. Дозволу на виїзд дитини за кордон відповідач відмовляється надати, а виїзд за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Відповідач не вважає за необхідне повідомляти їй про місце свого знаходження та подальші плани стосовно свого перебування, що не дозволяє планувати оздоровлення дитини на морі, а тому просила позов задоволити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт, зазначає, що суд першої інстанції допустив грубі порушення норм матеріального права, у звязку з чим вважає його незаконним. Зазначає, що відповідач з часу розірвання шлюбу участь у вихованні та догляді за дитиною не бере, не завжди сплачує аліменти, додаткових коштів на лікування, профілактику захворювань, оздоровлення та відпочинок дочки не надає. Відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний та моральний розвиток, оскільки дитина часто хворіє і їй необхідні поїздки на море. Дозволу на виїзд дитини за кордон (Крим) відповідач відмовляється надати, а виїзд за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Зазначає, що дотрималась вимог законодавства, визначила конкретну країну мету та трьох місячний період, впродовж якого вона має намір оздоровлювати дитину на території Російської Федерації, Криму. У звязку із викладеним, просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 грудня 2015 року та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності та без фіксації судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2011 року. Вказаний шлюб було розірвано відповідно до рішення Червоноградського міського суду від 07 квітня 2015р., яке набрало законної сили 18 квітня 2015 року.(а.с.7-8)

Від шлюбу у сторін є дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем.(а.с.4)

За рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07 квітня 2015р. з 15.01.2015 року відповідач ОСОБА_3 зобовязаний сплачувати позивачеві аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, до її повноліття.

Дочка сторін з народження перебуває під наглядом поліклініки для дітей, упродовж 2014-2015 років відвідувала лікарів, знаходилася на стаціонарному лікуванні, що підтверджується медичними документами (а.с. 9-15, 28-32, 55).

З матеріалів справи(а.с. 49-54) та пояснень позивача встановлено, що відповідач та його матір у 2015 році придбавали дитині одяг, взуття, іграшки, ліки та продукти харчування.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що позивач не довела, що лікування та профілактика застудних захворювань дочки неможливі без виїзду дитини за кордон з огляду на можливість перебування та оздоровлення дитини на морі у межах не окупованої частини території України. Також, судом не здобуто доказів, що виїзд дитини за кордон матиме тимчасовий характер та здійснюватиметься в інтересах дитини. Крім того, позивачем не подано доказів чинення відповідачем перешкод у здійсненні позивачем заходів спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний і моральний розвиток та зловживання відповідачем своїми батьківськими обовязками.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч. 1, абз. другого ч. 2, абз. третього ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватись по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» №3858-ХІІ від 21.01.1994 року. У ч. 2 ст. 4 цього Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Такий дозвіл на підставі рішення суду може носити лише разовий характер, оскільки постійний дозвіл на виїзд дитини за кордон до досягнення нею 18-річного віку без згоди другого з батьків суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини, ставить під загрозу позбавленням другого з батьків дитини можливості брати участь у її вихованні та особисто спілкуватись з нею, що є неприпустимим.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_2, дав належну оцінку всім обставинам та доказам по справі в їх сукупності.

Доводи апелянта щодо необхідності отримання дозволу суду на виїзд за кордон без згоди відповідача у звязку із частими застудними захворюваннями дочки, для лікування та профілактики яких потрібне періодичне перебування дитини на морі є безпідставними, оскільки як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки(а.с. 55) хворіб, які вимагають лікування за кордоном, у дитини сторін немає, а наявні захворювання лікуються в межах установи в Україні. При цьому рекомендовано оздоровлення в місцевому кардіологічному санаторії, Карпатах, Одесі.

Також, колегія суддів вважає, безпідставними твердження апелянта про те, що суд не дав належної оцінки усім доказам по справі, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_5