Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Гечка К.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.11.1991 р. Від шлюбу мають двоє дітей: повнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені, розлад в сімї носить тривалий характер, їхні спільні намагання досягти примирення виявилися безрезультатними. В звязку з цим вона переконана, що подальше збереження шлюбу є недоцільним і таким, що суперечитиме їхнім інтересам, як спільним, так і кожного із них, а також інтересам їхнім дітей. Зважаючи, що одна їхня з відповідачем донька є неповнолітньою, перебуває у складному пубертатному віці, в звязку з чим потребує материнського піклування, уважного ставлення до здоровя, духовного і морального розвитку, просить суд залишити її проживати з нею, її матірю. Домовленості щодо утримання неповнолітньої доньки між нею та відповідачем не досягнуто. Заробітна плата, яку вона отримує не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини та розвиток обдарувань. Як їй відомо, відповідач працює і отримує дохід у виді заробітної плати у сумі 4500 грн.

На підставі наведеного просить суд: розірвати, шлюб укладений між нею, ОСОБА_1, і ОСОБА_4, зареєстрований 16.11.1991 р. відділом ЗАГСу Тячівського райвиконкому Закарпатської області, актовий запис № 100; встановити для неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання разом з матірю ОСОБА_1; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її, ОСОБА_1, користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення нею повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її, ОСОБА_1, користь суму сплаченого судового збору в розмірі 243.6 грн.

Позивачка ОСОБА_1 та її адвокат в судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і просять позов задовольнити. Позивачка додатково пояснила, що 22-23 жовтня 2015 року чоловік з матірю забрали речі та переїхали. До цього часу вона з відповідачем проживала разом у ІНФОРМАЦІЯ_3. З приводу того, що відповідач не проживає разом з нею з 4 травня 2014 року категорично заперечує, оскільки він неодноразово міг йти з квартири на декілька днів або тиждень, а потім знову повертатися.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, так як подав письмові пояснення відповідно до яких просить слухання справи провести у його відсутності за участю його представника, з урахування поданих ним заперечень та пояснень по суті справи. У письмових поясненнях від 16.03.2016 р. відповідач зазначив, що з метою уникнення в суді конфлікту із позивачкою ОСОБА_1, оскільки між ним та ОСОБА_1 існують неприязні відносини, він бажає подати по суті позову про розірвання шлюбу його письмові пояснення. Його заперечення на позов ОСОБА_1 підтримує. Проживаючи в шлюбі із ОСОБА_1 він не міг уявити, що остання щодо купленого в шлюбі майна може так нечесно поступити оформивши квартиру, будинок та земельну ділянку договорами дарування на себе. Обман ОСОБА_1 він вибачити не може. Він пізно зрозумів, що протягом 24 років ОСОБА_1 не була відносно нього відвертою, а тільки переслідувала із нього та його матері матеріальну вигоду. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1, предявляючи позов до суду, в позовній заяві вказала адресу його місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, знаючи що з травня 2014 року фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, про даний судовий спір до листопада 2015 року він взагалі не знав. Цей поступок ОСОБА_1 також говорить про явну непорядність відносно нього, обман суду, з наміром спір розглянути у його відсутності. У них народилося двоє дітей, вважає, що спір відносно розірвання шлюбу, поділ нажитого за 24 роки майна, можна було вирішити мирним шляхом. В обох договорах по придбанню квартири та будинку продавці для нього, ОСОБА_1 та їхніх родин є чужими людьми і явно зрозуміло, що ніхто своє майно ОСОБА_1 не дарував. Придбане майно вартувало великі кошти, які ОСОБА_1 не заробила. ОСОБА_1 негативно налаштувала їхніх дітей проти нього їх батька, їхньої баби його матері, що також його вкрай обурило. Залучена донька до участі у справі в якості свідка буде давати такі покази суду як її скерувала позивачка. Із-за порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 старша донька перебуває з ним вкрай в неприязних відносинах, так як накладення арешту на квартиру позивачці не вийшло переоформити квартиру на свідка доньку ОСОБА_5, тому її покази в суді будуть необєктивними. До них суду слід віднестися критично. Дана обставина стверджується двома ухвалами судів. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Стверджує, що будь-яких шлюбних та матеріальних відносин з 4 травня 2014 року з ОСОБА_1 не підтримує, із зазначеної дати від позивачки та дітей проживає окремо. Те, що він на початку заходив до квартири не означає, що він із позивачкою підтримував шлюбні та матеріальні відносини. Просить розірвати шлюб, щодо місця проживання неповнолітньої дитини визначити з матірю та щодо стягнення аліментів на утримання дитини, не заперечує.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила та підтримала письмові заперечення і пояснення відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 1991 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ЗАГСу Тячівського райвиконкому Закарпатській області за актовим записом № 100 (а.с. 4).

Від шлюбу у них народилося двоє дітей доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, батьком в свідоцтвах про народження яких значиться відповідач, а мати позивачка (а.с. 5, 6).

Неповнолітня донька проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні і вихованні.

Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Про це свідчать ті обставини, що з жовтня 2015 року вони разом постійно не проживають і сімейних стосунків не підтримують через конфлікти у сімї. Обоє наполягають на розірванні шлюбу, що свідчить про відсутність у них будь-якої зацікавленості стосовно збереження шлюбу, а отже і про відсутність підстав для надання їм строку для примирення.

Факт не проживання сторін разом з жовтня 2015 року, окрім позивачки, підтвердила будучи допитаною в якості свідка їхня донька ОСОБА_5, яка в судовому засіданні ствердила, що батько у кінці жовтня 2015 року покинув сімю та переїхав проживати в будинок по вул. П. Мирного в с. Минай. Те, що з 4 травня 2014 року батьки разом не проживають не відповідає дійсності, оскільки в серпні 2014 року батько їздив з ними на море в Болгарію і вони разом з ним святкували Новий Рік з 2014-го на 2015 рік. До жовтня 2015 року батько періодично то приходив до них у квартиру по вул. Легоцького в м. Ужгород, то на деякий час йшов. Весь 2014 рік вони були разом.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що весною 2014 року ОСОБА_4 попросив його забрати та перевезти деякі речі в недобудований будинок по вул. П. Мирного в с. Минай з квартири по вул. Легоцького в м. Ужгород, пояснюючи, що він посварився з дружиною. З цього часу йому свідку невідомо чи проживав відповідач спільно з дружиною по вул. Легоцького в м. Ужгород. Він неодноразово навідував та приходив до ОСОБА_4, який знаходився по вул. П. Мирного в с. Минай. Категорично ствердити про те, що сторони припинили шлюбні відносини з травня 2014 року свідок не зміг, зазначивши, що йому про це невідомо.

Таким чином, згідно встановлених в судовому засіданні обставин справи, часом фактичного припинення шлюбу між сторонами на думку суду є жовтень 2015 року.

Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що між сторонами склалися неприязні відносини, їхня сімя розпалася остаточно, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно зі ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Відповідач ОСОБА_4 працює в Закарпатській обласній станції переливання крові на посаді головного лікаря (а.с. 36, 41).

При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, наявність у нього постійного місця роботи, відсутність у нього інших утриманців, а також відсутність з його боку заперечень щодо стягнення аліментів.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 офіційно працює та вимоги ст.ст. 180, 182, 183 СК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Розмір аліментів визначений судом відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.

Орган опіки та піклування Ужгородського міського виконавчого комітету зробив висновок від 27 січня 2016 р. за № 53/12-34 про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, з матірю ОСОБА_1, за місцем її проживання (а.с. 63-65).

Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Враховуючи наведене та те, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, постійно проживає з позивачкою, а спору про її подальше місце проживання між сторонами не виникає, місце проживання дитини слід визначити з матірю ОСОБА_1

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін не заявлено.

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 243.6 грн. та судовий збір в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів у сумі 243.6 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 110, 112, 116, 160, 161, 180, 182, 183, 191 СК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Шлюб зареєстрований 16 листопада 1991 року у відділі ЗАГСу Тячівського райвиконкому Закарпатській області за актовим записом № 100 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини сторін доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_9, фактично проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_10, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 серпня 2015 року і до її повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 до спеціального фонду Державного бюджету України 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.