Справа № 357/5106/14-ц Головуючий у І інстанції Голуб А. В.
Провадження № 22-ц/780/1339/16 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 47 31.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Білоконь О.В., Гуля В.В.,

при секретарі Семиволос І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,-

встановила:

У квітні 2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, який неодноразово уточнювала і в якому посилалася на те, що з 14.02.2001 року по 06.05.2014 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, а фактично сторони стали проживати однією сім'єю ще з 2000 року. Позивачка вказувала на те, що за час спільного проживання у шлюбі сторони за спільні кошти фактично побудували розпочатий будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1, в якому сторони разом проживали. Будівництво житлового будинку загальною площею 236,70 кв. м, житловою площею 177,6 кв. м та прибудова приміщення "б-3" розміром (6.30 х 1.47 м) до сараю було закінчене та введене в експлуатацію в 2007 році і на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 315 від 24.07.2007 року на ім'я відповідача ОСОБА_2 видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно, тобто на даний спірний житловий будинок.

Тому позивачка вважає, що вказаний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, адже саме в період шлюбу сторони спільними зусиллями добудували цей будинок, оздобили його, провели комунікації, облаштували та зробили придатним до комфортного проживання.

Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку вартістю 571500 грн.

У листопаді 2015 року позивачка уточнила позовні вимоги і просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на 25/200 частин даного житлового будинку та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. (т. 3 а. с. 95-96).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 13/100 частини зазначеного житлового будинку вартістю 184978,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1849,78 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить скасувати зазначене рішення і ухвалити нове, яким відмовити в позові. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд в порушення ст. ст. 212-215 ЦПК України не дав належної оцінки наданим відповідачем доказів того, що будівництво спірного житлового будинку за час спільного проживання з позивачкою не велося, окрім збудованої прибудови приміщення «б-3» до сараю під курник з підсобного матеріалу та розмежована кімната 1-4 цегляною стіною на дві кімнати. Всі інші роботи в будинку проводилися виключно локальним характером з поліпшення технічного стану, модернізації для підтримання майна в належному стані.

Роботи, які позивачка характеризує як будівництво, судовою експертизою визначаються як проведення будівельно-монтажних і ремонтно-будівельних робіт, що в даному випадку визначені як часткова модернізація, тобто удосконалення чи поліпшення речей з виконанням тієї ж самої функції, та їх реконструкція. Експертиза визначає, що жодна із наданих сторонами відмінностей проведених робіт в спірному будинку безпосередньо не формує ринкову вартість об'єкту оцінки, а лише в тій чи іншій мірі може на неї впливати.

Відповідач вважає, що він довів належними та допустимими доказами ту обставину, що належний йому на праві власності спірний житловий будинок істотно не збільшився в своїй вартості в результаті проведених спільних робіт подружжя, а суд не взяв до уваги та не надав належної оцінки висновку судової експертизи з цих обставин та іншим доказам.

Крім того, в порушення вимог ст. 11 ЦПК України суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачка просила визнати за нею право власності на 25/200 частин спірного житлового будинку, а суд визнав за нею право власності на 13/100 його частин. При цьому судом не зазначено мотивів з яких саме підстав і яким розрахунком суд визнав право власності за позивачкою саме на таку частку спірного будинку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає, оскільки суд належним чином не встановив характер правовідносин сторін, зміст позовних вимог та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Так, задовольняючи позов, суд вважав, що ще до шлюбу з позивачкою відповідач розпочав та в подальшому проводив будівництво житлового будинку АДРЕСА_1. Право власності на зазначений житловий будинок виникло з моменту державної реєстрації вказаного нерухомого майна Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, а саме - 15.09.2007 року. Таким чином, державна реєстрація вказаного будинку за ОСОБА_2 відбулася під час його шлюбу з ОСОБА_3

Також суд обґрунтовував свої висновки тим, що позивачка згідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України надала суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, і докази, які були надані позивачкою і які зазначені вище в рішенні суду, суд приймає до уваги.

Крім того, суд вважав за можливе на підставі ч. 1 ст. 62 СК України визнати спірний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, але на суму вартості будинку до його поліпшення подружжям має бути збільшена частка у вказаному будинку ОСОБА_4, який вклав у будівництво вказаного будинку свої особисті кошти, які були ним набуті до шлюбу з ОСОБА_3

Суд також вважав, що за ОСОБА_3 можливо визнати право власності на 13/100 частин спірного житлового будинку вартістю 184978,00 грн., оскільки суд вважав, що ОСОБА_4 є власником 87/100 частин цього будинку вартістю 1287820,00 грн.

Однак, такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно роз'яснень п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Встановлено, що 14.02.2001 року сторони уклали шлюб, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 25.04.2014 року.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.1995 року спадкоємцями майна померлого 09.03.1981 року ОСОБА_5 є в рівних частках його сини ОСОБА_4 та ОСОБА_4 Спадщина складається з жилого будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1. Будинок в цілому має 20,2 кв. м жилої площі і розташований на земельній ділянці з надвірними спорудами. На свідоцтві міститься реєстровий напис Білоцерківського МБТІ № 462 від 30.10.1995 року про реєстрацію за ОСОБА_4 1/2 частини вказаного житлового будинку.

Згідно копії договору дарування від 25.01.1996 року ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар належну ОСОБА_4, одну другу частину зазначеного жилого будинку з частиною господарських та побутових будівель та споруд. На вказаному договорі міститься реєстровий напис Білоцерківського МБТІ № 462 від 03.10.1996 року про реєстрацію за ОСОБА_4 1/2 частини вказаного житлового будинку.

Згідно копії витягу з рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 28.11.1995 року № 293 вирішено Бюро технічної інвентаризації внести зміни в правові документи на побудовані споруди: п. 4.3. Гр. ОСОБА_7, ОСОБА_2, які проживають АДРЕСА_1 сім'я 4 чол., незакінчене будівництво нового будинку замість старого розміром 12.6 х 11.09+ 7.91 х 3.2 м з покрівлею мансардного типу і продовжити його будівництво, сарай розміром 8.15 х 4.7 м, прибудова до сараю розміром 3.32 х 1.78 м, гараж розміром 6.25 х 3.7 м, гараж розміром 5.45 х 3.22 м.

Відповідно до копії витягу з рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 27.08.1996 року № 242 вирішено Бюро технічної інвентаризації внести зміни в правові документи на побудовані споруди: п. 3.2. Гр. ОСОБА_7, ОСОБА_2, які проживають АДРЕСА_1 сім'я 5 чол., мансарда розміром 12,8 х 6,35 + 6,0 х 5,57 м для коридору і трьох жилих кімнат, жила площа стала 179,0 кв. м. Прибудова до будинку розміром 1,5 х 2,0 м для опалювального котла.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.04.2007 року № 172 «Про впорядкування документів індивідуальних забудовників міста» вирішено Бюро технічної інвентаризації внести зміни в технічну документацію на побудовані споруди: 4.20. ОСОБА_4, АДРЕСА_1, зменшення житлової площі будинку за рахунок перепланування приміщення 1-4. Житлова площа будинку стала - 177,60 кв. м, загальна площа - 236,70 кв. м. Прибудоване до сараю приміщення «б3» розміром 6,30 х 1,47 м.

18.07.2007 року складений акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 236,7 кв. м та житловою площею 177,6 кв. м; сараї «Б, б, б1, б3» гаражі «В, б2», даний акт затверджений рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради за № 315 від 24.07.2007 року «Про затвердження актів державних технічних комісій про прийняття в експлуатацію житлових будинків, господарських споруд індивідуальних забудовників міста».

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства 15.09.2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 24.07.2007 року № 315, ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 236,7 кв. м та житловою площею 177,6 кв. м по АДРЕСА_1

Як убачається з позовної заяви, позивачка посилається на те, що за час спільного проживання у шлюбі сторони за спільні кошти фактично побудували розпочатий будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1. Будівництво житлового будинку загальною площею 236,70 кв. м, житловою площею 177,6 кв. м та прибудова приміщення "б-3" розміром (6.30 х 1.47 м) до сараю було закінчене та введене в експлуатацію в 2007 році. В період шлюбу сторони спільними зусиллями добудували цей будинок, оздобили його, провели комунікації, облаштували та зробили придатним до комфортного проживання.

Тобто, позовні вимоги ґрунтувалися на положеннях ст. 62 СК України щодо визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя майна відповідача, вартість якого на думку позивачки за час шлюбу істотно збільшилася внаслідок спільних трудових та грошових затрат.

Судом встановлено, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами за спільні кошти в будинку АДРЕСА_1 було здійснено: заміна вхідних дверей на дубові; заміна 14 віконних дерев'яних блоків будинку та встановлення нових металопластикових віконних блоків в приміщеннях 1-2 (1шт.), 1-4 (2 шт.), 1-4а (1 шт.), 1-5 (1 шт.), 1-6 (1шт.), 1-9 (2 шт.), 1-10 (4 шт.), 1-11 (2 шт.); фарбування 9 міжкімнатних дверей у будинку; повна реконструкція водяного опалення з улаштуванням двухконтурного котла Beretta, системи PPR труб та металевих радіаторів; облаштування водопостачання - господарсько-питна вода від зовнішніх мереж, каналізація в зовнішню мережу, повна укомплектованість санітарно-технічними приладами, проведена заміна раковини, змішувачів та зливного бачка; 1-й поверх: демонтаж стін старого будинку в приміщенні 1-4 та його перепланування - встановлення цегляної перегородки між приміщеннями 1-4 та 1-4а, встановлення між приміщеннями 1-4 та 1-3 дерев'яних дверей міжкімнатних, облаштування окремого виходу у двір з приміщення 1-4, встановлення дерев'яних дверей, в приміщеннях 1-4 та 1-4а здійснено ручну штукатурку стін та стелі, виконано вирівнювання підлоги бетоном та покрито підлогу тирсоплитою, фарбування, обклеювання шпалерами приміщення 1-4, приміщення 1-4а без шпалер; у приміщенні 1-1 здійснено: перетяжка стін та стелі фінальним шаром по чорновій штукатурці, фарбування стін, стелі фарбою, виконано вирівнювання підлоги бетоном та покладено лінолеум на бетон; у приміщенні 1-2 здійснено: опорядження стін та стелі (облицювання плиткою стін, перетирання та фарбування стелі), виконано вирівнювання підлоги бетоном та покладено лінолеум на бетон; у приміщенні 1-3 здійснено: перетяжка стін та стелі фінальним шаром по чорновій штукатурці, обклеювання шпалерами стін та стелі, покладено лінолеум на підлогу; у приміщенні 1-6 здійснено: перетяжка стін та стелі фінальним шаром по чорновій штукатурці, обклеювання шпалерами стін та стелі, на підлогу покладено оргаліт, який пофарбовано; 2-й поверх: у приміщенні 1-8 здійснено: перетяжка стін фінальним шаром по чорновій штукатурці, обклеювання шпалерами, покладено лінолеум на підлогу; у приміщенні 1-9 здійснена переклейка шпалер; у приміщенні 1-10 здійснене: перетяжка стін фінальним шаром по чорновій штукатурці, обклеювання шпалерами, покладено лінолеум на підлогу; у приміщенні 1-11 здійснене: перетяжка стін фінальним шаром по чорновій штукатурці, обклеювання шпалерами, вирівнювання підлоги бетоном, покладено лінолеум на підлогу.

Згідно висновку № СЕ-1-1-280/14 від 09.02.2015 року судової будівельно-технічної експертизи ринкова вартість спірного житлового будинку станом на 28.01.2015 року складала 1698857 грн., оціночна його вартість складала 1457619 грн.

Вартість будівельних робіт з врахуванням вартості будівельних матеріалів з реконструкції та внутрішнього оздоблення приміщень житлового будинку станом на момент проведення дослідження складає 111015 грн. У процентному співвідношенні вартість ремонтно-будівельних робіт по реконструкції та внутрішньому оздобленню житлового будинку до загальної вартості будинку складає 7,6%.

Вартість будівельних, будівельно-монтажних та ремонтно-будівельних робіт у спірному житловому будинку, що були здійснені подружжям ОСОБА_4 в період з 14.02.2001 року по 26.04.2014 року, станом на момент проведення дослідження складає 62851 грн.

Проведення поліпшень та ремонтно-будівельних робіт в житловому будинку, які були здійснені подружжям ОСОБА_4 в період з 14.02.2001 року по 26.04.2014 року, призвело до збільшення ринкової вартості вказаного житлового будинку.

За результатами аналізу матеріалів справи встановлено, що спірний житловий будинок був побудований з технічної точки зору (згідно матеріалів інвентаризації) у 1996 році в існуючому будівельному об'ємі, тобто тогочасні складові частини будинку (мансарда, прибудова, тамбур) та зовнішні параметри (об'єм, пляма забудови) відповідали теперішнім; у 2007 році в існуючих об'ємно-планувальних рішеннях, тобто тогочасна кількість та конфігурація приміщень (площа, функціональне призначення) відповідали теперішнім. (т. 2 а. с. 146-180).

Згідно висновку №СЕ-1-1-336/15 від 20.07.2015 року додаткової судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи ринкова вартість житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в стані до моменту проведення поліпшень, описаному ОСОБА_3, на момент виконання додаткової експертизи складає 1344929 грн., водночас оціночна вартість досліджуваного житлового будинку, що входить до складу домоволодіння за вищевказаною адресою, складає 1102842 грн.

Слід зазначити, що окремо визначена вартість житлового будинку вказана як оціночна, адже лише домоволодіння як комплекс будівель та споруд, який розташований на земельній ділянці, може мати ринкову вартість. Водночас, оціночна вартість житлового будинку розрахована на основі ринкової вартості всього домоволодіння та питомої ваги вартості кожної окремої будівлі в загальній вартості домоволодіння.

За результатами проведеного дослідження встановлено, що ринкова вартість зазначеного житлового будинку та господарських будівель і споруд в технічному стані після проведення поліпшень подружжям ОСОБА_3 в період з 2001 по 2014 року на момент виконання додаткової експертизи складає 1716548 грн., водночас оціночна вартість досліджуваного житлового будинку, що входить до складу домоволодіння за вищевказаною адресою, складає 1472798 грн. Слід зазначити, що окремо визначена вартість житлового будинку вказана як оціночна, адже лише домоволодіння як комплекс будівель та споруд, який розташований на земельній ділянці, може мати ринкову вартість. Водночас, оціночна вартість житлового будинку розрахована на основі ринкової вартості всього домоволодіння та питомої ваги вартості кожної окремої будівлі в загальній вартості домоволодіння.

За результатами проведеного дослідження встановлено, що оціночна вартість (визначена на базі ринкової вартості домоволодіння) житлового будинку АДРЕСА_1 Київської області в технічному стані до проведення поліпшень майна подружжям ОСОБА_3 в період з 14 лютого 2001 р. по 26 квітня 2014 р., описаному ОСОБА_2, буде ймовірно дорівнювати тій, що була визначена при розрахунку оціночної вартості досліджуваного будинку в стані після проведення поліпшень в дослідницькій частині по другому та четвертому питаннях, а саме 1472798 грн.

Вказане пов'язано з тим, що жодна зі встановлених відмінностей в технічному стані об'єкта оцінки до та після проведення поліпшень безпосередньо не формує ринкову вартість об'єкту оцінки, а лише в тій чи іншій мірі може на неї впливати. Водночас, корегування можливих об'єктів порівняння методом введення відсоткових поправок також малоймовірне, адже частина встановлених відмінностей носить виключно локальний характер (влаштування перегородки, основи під підлогу та часткове оклеювання шпалерами в приміщеннях 1-4 та 1-4а), а частина модернізується (удосконалюється чи поліпшується) виконуючи ту ж саму функцію (реконструкція автономних мереж водопостачання та каналізації для підключення до міських мереж, заміна дерев'яних віконних блоків на металопластикові та заміна вхідного дверного блоку зі сосни на дубовий, тощо). (т. 3 а. с. 20-48).

Встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 набутий у власність відповідачем ОСОБА_2 до шлюбу з позивачкою ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про те, що право власності на зазначений житловий будинок виникло з моменту державної реєстрації вказаного нерухомого майна Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, тобто з 15.09.2007 року, є безпідставним, оскільки спростовується матеріалами справи, яким суд не дав належної оцінки.

Так, право власності на ? частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами виникло у відповідача ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.1995 року, а на іншу ? його частину на підставі договору дарування від 25.01.1996 року, згідно якого ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар належну ОСОБА_4 одну другу частину зазначеного жилого будинку з частиною господарських та побутових будівель та споруд. Зазначене право власності зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку. (т. 1 а. с. 103-104).

Отже, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.1995 року та на підставі договору дарування від 25.01.1996 року ОСОБА_4 став власником будинку АДРЕСА_1

Колегія суддів вважає, що з вищенаведених підстав безпідставним є висновок суду про те, що ще до шлюбу з позивачкою відповідач розпочав та в подальшому проводив будівництво житлового будинку АДРЕСА_1.

Крім того, зазначені висновки суду спростовуються витягом з рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 27.08.1996 року № 242, яким вирішено Бюро технічної інвентаризації внести зміни в правові документи на побудовані споруди: п. 3.2. Гр. ОСОБА_7, ОСОБА_2, які проживають АДРЕСА_1 сім'я 5 чол., мансарда розміром 12,8 х 6,35 + 6,0 х 5,57 м для коридору і трьох жилих кімнат, жила площа стала 179,0 кв. м. Прибудова до будинку розміром 1,5 х 2,0 м для опалювального котла. (т. 1 а. с. 105).

З даного рішення убачається, що жила площа будинку АДРЕСА_1 станом на 27.08.1996 року стала 179,0 кв. м, а також здійснена прибудова до будинку розміром 1,5 х 2,0 м для опалювального котла.

Як убачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2007 року загальна площа спірного житлового будинку становить 236,7 кв. м, а житлова площа - 177,6 кв. м. Зменшення житлової площі будинку відбулося за рахунок перепланування приміщення 1-4, як зазначено в рішенні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.04.2007 року № 172 «Про впорядкування документів індивідуальних забудовників міста» (т. 1 а. с. 89, 91).

Дані обставини також підтверджуються висновком від 09.02.2015 року судової будівельно-технічної експертизи, згідно якого за результатами аналізу матеріалів справи встановлено, що спірний житловий будинок був побудований з технічної точки зору (згідно матеріалів інвентаризації) у 1996 році в існуючому будівельному об'ємі, тобто тогочасні складові частини будинку (мансарда, прибудова, тамбур) та зовнішні параметри (об'єм, пляма забудови) відповідали теперішнім; у 2007 році в існуючих об'ємно-планувальних рішеннях, тобто тогочасна кількість та конфігурація приміщень (площа, функціональне призначення) відповідали теперішнім. (т. 2 а. с. 146-180).

З урахуванням наведеного, встановлено, що спірний житловий будинок станом на 27.08.1996 року був збудований і його житлова площа становила 179,0 кв. м, яка станом на день видачі відповідачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно, тобто на 15.09.2007 року, не збільшилась, а зменшилась і стала177,6 кв. м.

Отже, посилання позивачки в позовній заяві на те, що в період шлюбу сторони за спільні кошти фактично побудували розпочатий будівництвом спірний житловий будинок, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищезазначеними доказами, які суд не взяв до уваги і яким всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України не дав оцінки.

Також безпідставним є висновок суду першої інстанції, яким суд вважав за можливе на підставі ч. 1 ст. 62 СК України визнати спірний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що його вартість за час шлюбу істотно збільшилася внаслідок спільних трудових та грошових затрат.

Встановлено, що за час шлюбу сторони провели в спірному будинку ремонтні роботи, а саме: заміна дверей; заміна 14 віконних дерев'яних блоків будинку та встановлення нових металопластикових віконних блоків в приміщеннях; фарбування 9 міжкімнатних дверей у будинку; реконструкція водяного опалення; встановлення цегляної перегородки між приміщеннями 1-4 та 1-4а, я 1-4 та обладнання даних приміщень; часткова заміна підлоги та оздоблення та облаштування окремих приміщень будинку.

Тобто, як зазначила позивачка в своїй позовній заяві, сторони за час шлюбу оздобили спірний будинок, провели комунікації, облаштували та зробили придатним до комфортного проживання.

Задовольняючи позов, суд не звернув уваги на висновок від 20.07.2015 року додаткової судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи, згідно якого за результатами проведеного дослідження встановлено, що оціночна вартість (визначена на базі ринкової вартості домоволодіння) житлового будинку АДРЕСА_1 Київської області в технічному стані до проведення поліпшень майна подружжям ОСОБА_3 в період з 14 лютого 2001 р. по 26 квітня 2014 р., описаному ОСОБА_2, буде ймовірно дорівнювати тій, що була визначена при розрахунку оціночної вартості досліджуваного будинку в стані після проведення поліпшень в дослідницькій частині по другому та четвертому питаннях, а саме 1472798 грн. Вказане пов'язано з тим, що жодна зі встановлених відмінностей в технічному стані об'єкта оцінки до та після проведення поліпшень безпосередньо не формує ринкову вартість об'єкту оцінки, а лише в тій чи іншій мірі може на неї впливати. Водночас, коригування можливих об'єктів порівняння методом введення відсоткових поправок також малоймовірне, адже частина встановлених відмінностей носить виключно локальний характер (влаштування перегородки, основи під підлогу та часткове оклеювання шпалерами в приміщеннях 1-4 та 1-4а), а частина модернізується (удосконалюється чи поліпшується) виконуючи ту ж саму функцію (реконструкція автономних мереж водопостачання та каналізації для підключення до міських мереж, заміна дерев'яних віконних блоків на металоплатикові та заміна вхідного дверного блоку зі сосни на дубовий, тощо). (т. 3 а. с. 20-48)

Як вбачається з даного висновку додаткової судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи,при встановленні ринкової вартості спірного будинку було використано порівняльний підхід аналогів продажу із застосуванням коригування на торг К1, коригування на місце розташування К2, коригування на наявність інженерних комунікацій К3 та коригування на правовий статус земельної ділянки К4. Крім того, експертом зазначено, що окремо визначена вартість житлового будинку вказана як оціночна, адже лише домоволодіння як комплекс будівель та споруд, який розташований на земельній ділянці, може мати ринкову вартість. Разом з тим, оціночна вартість житлового будинку розрахована на основі ринкової вартості всього домоволодіння та питомої ваги вартості кожної окремої будівлі в загальні вартості домоволодіння.

Також експертом зазначено, що ринкова вартість житлового будинку в технічному стані, що був характерний для будинку до моменту проведення в період 2001-2014 рр. ремонтних робіт, буде відповідати вартості будинку в існуючому стані. В поясненні ОСОБА_4 вказано, що технічний стан житлового будинку майже не відрізняється від того, що був зафіксований при натурному обстеженні будинку експертом, крім збудованої стіни між кімнатами 1-4 та 1-4а. Дійсно, різниця полягає в проведених поліпшеннях та заміні більш якісними приладами та матеріалами. (т. 3 а. с. 46)

Суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, а взяв до уваги оціночну вартість спірного житлового будинку до моменту проведення поліпшень, описаних позивачкою ОСОБА_3, яка на момент виконання додаткової експертизи складає 1102842 грн., та оціночну вартість житлового будинку після проведення поліпшень подружжям ОСОБА_3 в період з 2001 по 2014 рік, яка складає 1472798 грн., і дійшов безпідставного висновку про те, що вартість вказаного житлового будинку збільшилася на 369956 грн.

При цьому поза увагою суду залишилась та обставина, що починаючи з 1996 року та після зазначеного позивачкою оздоблення та облаштуванняприміщень житлова площа будинку не збільшилася.

Також суд не звернув уваги на висновок від 09.02.2015 року судової будівельно-технічної експертизи, згідно якого у процентному співвідношенні вартість ремонтно-будівельних робіт по реконструкції та внутрішньому оздобленню житлового будинку до загальної вартості будинку складає 7,6%.

Тому підстав визнавати спірний жилий будинок спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст. 62 СК України немає.

Тобто, вагомих підстав вважати, що жилий будинок за рахунок праці та коштів сторін як подружжя збільшився в цінності немає.

Що ж стосується доводів щодо участі позивачки у збільшенні цінності будинку за рахунок будівництва та поліпшення допоміжних приміщень, то відповідно до згаданих норм матеріального права, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" (п. п. 4, 5) така участь дає право вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування затрат на будівництво.

Аналогічний правовий висновок викладений в рішенні Верховного Суду України від 28 травня 2008 року у справі № 6-20552св07.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Зазначений висновок викладений в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2013 року у справі № 6-13129св13.

Таким чином, позивачкою не доведено, що будинок істотно збільшився у своїй вартості саме внаслідок здійснених за період шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт у будинку, а не тенденцій до загального подорожчання об'єктів нерухомості.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що позивачка згідно вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України надала суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Також суд дійшов безпідставного висновку про збільшення частки у вказаному будинку ОСОБА_2, який вклав у будівництво вказаного будинку свої особисті кошти, які були ним набуті до шлюбу з ОСОБА_3, оскільки в судовому засіданні безспірно встановлено, що даний спірний будинок належав ОСОБА_2 на праві особистої власності до укладення шлюбу з позивачкою і за час шлюбу істотно не збільшилась його вартість.

Крім того, визнаючи за позивачкою право власності на 13/100 частин спірного житлового будинку вартістю 184978,00 грн., суд всупереч вимогам ст. ст. 214-215 ЦПК України не навів у мотивувальній частині мотивів, з яких саме підстав і яким розрахунком суд визнав право власності за позивачкою саме на таку частку спірного будинку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов безпідставного висновку про задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 56, 84 ЦПК України з позивачки належить стягнути на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., які підтверджені належними доказами. (т. 3 а. с. 192-193).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді