Справа № 464/1065/16-ц
пр.№ 2/464/733/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2016 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Борачка М.В.,

за участі секретаря судового засідання Гаврилишин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівські автобусні заводи» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом, в якому з уточненням позовних вимог просить стягнути: заборгованість по виплаті заробітної плати за період з жовтня 2012 р. по серпень 2013 р. в сумі 17 578,89 грн.; середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 серпня 2013 р. по 7 квітня 2016 р. в сумі 57 760,56 грн.; компенсацію за невикористані відпустки в сумі 4181,76 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працював на посаді начальника бюро в Управлінні головного технолога на відокремленому структурному підрозділі ТзОВ «Львівській автобусні заводи», звідки 22 серпня 2013 р. звільнився за власним бажанням. Однак при звільненні з позивачем не проведено повний розрахунок, а відтак, враховуючи його годинну тарифну ставку в розмірі 10,89 грн., просить позов задоволити.

У судове засідання позивач не зявився; подав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча відповідач належним чином в порядку ст.ст.75-76 ЦПК України викликався до суду, а тому згідно зі ст.224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу заочно у його відсутності за наявності у справі достатніх матеріалів, проти чого позивач не заперечив.

У звязку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За умовами ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.20, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, зокрема, з 3 жовтня 2011 р. переведений на посаду начальника бюро в Управлінні головного технолога на відокремленому структурному підрозділі ТзОВ «Львівській автобусні заводи» та 22 серпня 2013 р. був звільнений із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 24 лютого 2016 р., з врахуванням ухвали від 29 березня 2016 р. про виправлення описки, в порядку ст.137 ЦПК України про витребування доказів, витребувано у відповідача інформацію: про розмір нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати позивачу з 1 жовтня 2012 р. по 22 серпня 2013 р. ; про кількість днів невикористаної позивачем щорічної відпустки та розмір компенсації за невикористані щорічні відпустки; про систему оплати праці (тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики) відповідно до займаної посади позивача в період з 1 жовтня 2012 р. по 22 серпня 2013 р.; про те, чи працював позивач в період з 1 жовтня 2012 р. по 22 серпня 2013 р. на умовах неповного робочого часу. Натомість, відповідачем на вказану ухвалу суду жодних відомостей не надано, а відтак у відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів наданих позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи годинна тарифна ставка позивача становить 10,89 грн. Згідно інформації центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, дані про виплату відповідачем протягом оспорюваного періоду заробітної плати позивачу відсутні. Однак, як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що з жовтня 2012 р. по лютий 2013 р. він отримав заробітну плату в загальному розмірі 2197,35 грн. Таким чином, враховуючи проведені відповідачем виплати, заборгованість відповідача перед позивачем на момент звільнення з роботи за період з жовтня 2012 р. по серпень 2013 р. становить 17 578,89 грн., яку і слід стягнути в судовому порядку.

Оскільки належні до виплати суми при звільненні в повному обсязі не виплачено до даного часу, то позивач має право на стягнення середнього заробітку за період з 22 серпня 2013 р. по 7 квітня 2016 р.

Виходячи із середньоденного заробітку позивача в сумі 87,12 грн., обчисленого відповідно до Порядку обчислення середньої зарплати, затвердженої постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. за №100, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22 серпня 2013 р. по 7 квітня 2016 р. становить 57 760,56 грн. (87,12 грн. * 663 робочих днів). Таким чином суд прийшов до висновку, що саме даний розмір підлягає до стягнення.

Згідно з наказом відповідача про припинення трудового договору від 22 серпня 2013 р. у позивача наявні 48 календарних днів невикористаних відпусток, а тому, враховуючи розмір середньоденного заробітку, компенсація за такі становить 4181,76 грн.

Разом з тим, п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 17 578,89 грн. заборгованості із невиплаченої заробітної плати за період з жовтня 2012 р. по серпень 2013 р., 57 760,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 серпня 2013 р. по 7 квітня 2016 р. та 4181,76 грн. компенсації за невикористані відпустки, а всього 79 521,21 грн. з відрахуванням від цієї суми передбачених законодавством податків і зборів.

Крім цього, згідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 795,21 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 57-60, 88, 208, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов задоволити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь ОСОБА_1 17 578,89 грн. заборгованості із невиплаченої заробітної плати за період з жовтня 2012 р. по серпень 2013 р., 57 760,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 серпня 2013 р. по 7 квітня 2016 р. та 4181,76 грн. компенсації за невикористані відпустки, а всього 79 521,21 з відрахуванням від цієї суми передбачених законодавством податків і зборів.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь держави 795,21 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою до Сихівського районного суду м.Львова протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Головуючий Борачок М.В.