Справа № 357/3413/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», 3-я особа: державний реєстратор реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_2, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 05.08.2013 року між ним та ПОСП «Сидори» укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,853 га, кадастровий номер :04:011:0031, яка розташована на території Сидорівської сільської ради, 22.01.2015 року договір оренди зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_2 за № 18839751, відповідно до п.10 укладеного договору розмір орендної плати переглядається один раз на 2 роки за взаємною згодою сторін, що суперечить вимогам Податкового кодексу України, згідно яких розмір орендної плати на земельні ділянки встановлюється в договорі оренди, а річна сума платежу не може бути меншою 3 % нормативної грошової оцінки, тобто, розмір орендної плати повинен переглядатися щорічно. Отже, під час укладення договору були допущені порушення вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі» щодо істотних умов договору оренди, а саме: щодо розміру орендної плати та її щорічної індексації. Позивачем отримано орендну плату вдвічі меншу, ніж передбачено законом, а відповідно державою отримано вдвічі менше податків. На підставі ст.ст.203, 215 ЦК України договір оренди є недійсним, оскільки його зміст суперечить актам цивільного законодавства. Позивач просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ним та ПОСП «Сидори» 02.08.2013 року, зареєстрований 22.01.2015 року за № 18839751; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію вказаного договору оренди від 22.01.2015 року № 18839751; стягнути з ПОСП «Сидори» на його користь недоплачену орендну плату за 2015 рік в сумі 1648 грн.54 коп.

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та ПОСП «Сидори» 02.08.2013 року, зареєстрований 22.01.2015 року за № 18839751, та скасувати державну реєстрацію цього договору.

Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що дійсно між ПОСП «Сидори» та позивачем ОСОБА_1 05.08.2013 року було укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років, всі істотні умови договору було погоджено сторонами, позивач своїм підписом засвідчив волевиявлення на укладення договору на узгоджених умовах, оспорюваний договір оренди зареєстровано 22.01.2015 року, відповідно до умов договору орендна плата становить 3 % від нормативної грошової оцінки землі, при її обчисленні застосовується коефіцієнт індексації, а тому умови договору оренди не суперечать нормам діючого законодавства. Відповідач належним чином виконує взяті на себе зобовязання за договором, своєчасно сплачує орендну плату, заборгованість по орендній платі за 2015 рік відсутня, крім того, позивач жодного разу не звертався до відповідача із заявами, скаргами про зміну розміру орендної плати.

3-я особа - державний реєстратор реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_2 до суду не зявилася, про час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,853 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що стверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 356108, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Сидорівської сільської ради 24.06.2003 року за № 183.

З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2013 року між ОСОБА_1 /орендодавець/ та Приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» в особі директора ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту /орендар/, було укладено договір оренди землі № 7, предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 2,853 га в межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району, кадастровий номер :04:011:0031, яку орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, договір укладено на 10 років, що стверджується копією вказаного договору оренди, який зареєстровано реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 22.01.2015 року, про що внесено запис за № 8488175 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, рішення про державну реєстрацію № 18839751, що стверджується копією витягу з вказаного Реєстру, індексний номер витягу 32655904 від 26.01.2015 року.

Також 05.08.2013 року між сторонами договору було підписано акт прийманняпередачі орендованої земельної ділянки /Додаток до договору оренди № 7 від 05.08.2013 року/.

Представник позивача просить суд визнати недійсним вказаний вище договір оренди, оскільки під час укладення договору були допущені порушення вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі» щодо істотних умов договору оренди, а саме: щодо розміру орендної плати та її щорічної індексації, на його думку, розмір орендної плати повинен переглядатися щорічно.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

За ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст.13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості /ст.627 ЦК України/.

За положеннями ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На момент укладення договору оренди, частиною першою статті 15 Закону України Про оренду землі були встановлені такі істотні умови для договорів оренди землі: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

За змістом ст.21 Закону «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди /крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України/.

Умовами договору оренди, який укладено між сторонами по справі, передбачено /п.6/, що орендна плата нараховується та видається орендарем згідно чинного законодавства в розмірі не менше 3 % від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1381,44 грн. /нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 46048,00 грн./.

А згідно п.п. 7-10 договору оренди, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без урахування індексів інфляції.

Орендна плата видається у такі строки до 31 грудня поточного року.

Розмір орендної плати переглядається один раз на 2 роки за взаємною згодою сторін /п.10/.

Згідно положень ст.289 Податкового Кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Представник позивача посилається на те, що згідно норм Податкового кодексу України розмір орендної плати за земельні ділянки встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки землі, тобто, на його думку, розмір орендної плати повинен переглядатися щорічно, тоді як в договорі оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз на два роки за взаємною згодою сторін.

Як вказано вище, величина коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, розраховується уповноваженим органом щорічно; умовами оспорюваного договору оренди обчислення розміру орендної плати за землю поставлено в залежність від коефіцієнтів індексації вартості землі, розмір орендної плати складає 3 % від грошової оцінки земельної ділянки.

Отже умови укладеного між сторонами договору оренди землі щодо розміру орендної плати та іі їндексації в залежності від коєфіцієнту індексації, визначеного законодавством, повністю відповідають вимогам закону.

Про це свідчать також наступні докази.

Так, в матеріалах справи є довідка Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області, згідно якої станом на 2013 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2,85 га становила 46048 грн. з врахуванням коефіцієнта індексації 3,2; 2014 рік -46048 грн. з врахуванням коефіцієнта індексації 1,0; 2015 рік -100999,55 грн. з врахуванням коефіцієнта індексації 3,997 та 1,756.

Згідно наданої відповідачем ПОСП «Сидори» довідки від 05.04.2016 року № 29, орендодавцю ОСОБА_1 орендна плата нарахована: в 2013 році 2425 грн., виплачено за відрахуванням податків 2063 грн.; в 2014 році нараховано 2425 грн., виплачено 2065 грн.; в 2015 році нараховано 3030 грн., що відповідає розрахунку, який додано до позовної заяви, виплачено за вирахуванням податків 2530 грн.; в 2016 році виплачено аванс 1000 грн.

Щодо виплати орендної плати за 2015 рік у вказаному вище розмірі, то відповідачем надано також копії списків на виплату готівки згідно договорів оренди за 2015 рік.

Ці докази представником позивача не спростовано.

Отже, згідно умов договору оренди позивачу ОСОБА_1 щорічно нараховується орендна плата у розмірі не менше 3 % нормативної грошової оцінки землі, величина якої повязується з коефіцієнтами індексації, розрахованими згідно норм діючого законодавства.

Щодо порядку перегляду розміру орендної плати, на що вказано в п.10 договору оренди, що це є додатковою можливістю сторін за взаємною згодою узгодити орендну плату.

Таким чином, суд вважає, що представником позивача не надано жодних доказів того, що при укладенні оспорюваного договору оренди допущено порушення вимог діючого законодавства щодо істотних умов договору, а саме: щодо розміру орендної плати та її щорічної індексації, тоді як згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що при укладенні оспорюваного договору оренди сторонами дотримано вимоги ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору) щодо зазначення такої істотної умови як орендна плата із зазначенням її розміру та індексації .

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

При розгляді справи суду не надано доказів, що при укладенні договору оренди земельної ділянки були порушені права позивача.

Отже, підстави для захисту прав позивача шляхом визнання недійсним договору оренди відсутні.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 21.01.2015 року № 6-215цс14 та від 25.12.2013 року № 6-94цс13.

При розгляді цих справ Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що відповідно до ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а відтак однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку із його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову і визнання правочину недійсним.

Судом також встановлено, що спірний договір оренди земельної ділянки укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Проаналізувавши всі надані докази, виходячи з аналізу наведених вище правих норм, суд вважає, що підстави для визнання договору оренди недійсним відсутні, а тому відмовляє і в задоволенні позову щодо скасування державної реєстрації оспорюваного договору оренди, який було укладено між позивачем та ПОСП «Сидори».

Керуючись ст.ст. 15, 203, 215, 626-628, 638 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», ст.289 Податкового кодексу України, ст.ст.3, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4