Справа № 524/2399/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі :

Головуючого судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та поновлення права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука з дійсним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 12.06.2007 року між нею та відповідачем який є її сином, був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1. Укладення зазначеного договору було викликано тим, що вона є непрацездатною за віком і станом здоров'я, потребує догляду та матеріальної допомоги. Відповідач обіцяв довічно доглядати та забезпечувати її, а також здійснювати обовязкові платежі за квартиру. За цих умов він набував права власності на квартиру. Текст договору вона не читала, вважаючи, що в договорі передбачені права та обовязки сторін про які вони домовлялись з відповідачем. Проте виявилось, що договір має інший зміст і не передбачає ніяких зобов'язань по утриманню її сином. При укладенні договору дарування, вона помилялась щодо правових наслідків договору, що є обставиною яка має істотне значення, тому є підстави для визнання договору недійсним.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати договір дарування квартири, укладений між нею та відповідачем, недійсним та поновити за нею право власності на зазначену квартиру.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надіслала суду заяву , відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що спірний договір вона уклала під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, а також під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах: вона є пенсіонеркою, інвалідом ІІ групи, страждає рядом тяжких захворювань, глаукомою та катарактою на обох очах; втрата слуху на одне вухо становить 100%, на інше - 85%. Квартира є її єдиним житлом. Тексту договору вона не читала.

В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_3, позов підтримав. Пояснив суду, що при укладенні договору дарування ОСОБА_1, помилково вважала, що у відповідача виникнуть обов'язки з її утримання. Зазначив, що захворювання очей позивача не дозволяло їй самостійно прочитати текст договору, а майже повна відсутність слуху унеможливлювала правильне сприйняття нею змісту договору. В договорі не зазначено, щонотаріус прочитав сторонам текст договору. Крім того, просив врахувати, що спірна квартира є єдиним житлом позивача, у якому позивач на даний момент проживає в зазначеній квартирі, сплачує обовязкові платежі за квартиру, тому фактичне передання квартири за договором не відбулось.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився. Надіслав до суду заяву про розгляду справи без його участі. Також відповідач надіслав заяву про визнання позову.

Представник третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що в момент вчинення договору дарування були додержані вимоги чинного законодавства. Та обставина, що позивач не читала умов договору та те, що вона проживає у вказаній квартирі не є наслідком визнання його недійсним. Також зазначив, що обов'язок відповідача по утриманню позивача врегульований нормами Сімейного Кодексу України і не витікає із договірних відносин.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази приходить до таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст.202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст.717 ЦК України).

Згідно п.2 ст.719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.229 ЦК України, Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Судом встановлено, що 12.06.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири №93, що знаходиться в м.Кременчуці по вул. Генерала Родімцева, в б.3, що підтверджується копією договору дарування квартири від 12.06.2007 року, серії ВЕР №526774. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, ОСОБА_4, за №6405.

Відповідно до умов договору, Дарувальник передає безоплатно у власність Обдаровуваному квартиру №93, що знаходиться в м.Кременчуці по вул. Генерала Родімцева, в б.3, загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. Право власності на об'єкт нерухомості у Обдаровуваного виникає з моменту його прийняття. На момент укладення договору Обдаровуваний прийняв ключі від Об'єкта нерухомості, що у відповідності з п.4 ст.722 ЦК України свідчить про прийняття ним Об'єкта нерухомості в дар(а.с.5,6).

В правових позиціях Верховного Суду України викладених в постановах від 19.03.2014 року у справі №69цс13, 18.06.2014 року у справі №6-69цс14, 21.10.2015 року у справі №6-202цс15, 11.11.2015 у справі №6-1124цс15, 02.12.2015 у справі №6-2087цс15 зазначено, що виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

При вирішенні справи судам необхідно встановити чи продовжує проживати позивач у спірному будинку, чи відбулася фактична передача будинку згідно умов договору дарування (зокрема передача ключів), чи здійснює позивачка особисто оплату комунальних послуг. Зясування зазначених обставин та їх належна оцінка мають значення для вирішення питання про те, чи дійсно позивач мала на меті безоплатну передачу відповідачу свого будинку у власність на противагу її тверджень про те, що спірний будинок є її єдиним місцем проживання.

В ході розгляду справи судом встановлено, що на момент укладання Договору дарування від 12.06.2007 року дарувальник, ОСОБА_1 була інвалідом ІІ групи, досягла віку 68 років. Надані суду виписки з медичної карти позивача підтверджують те, що ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку з 1978 року з приводу захворювання органів слуху. Окрім цього, надані виписки свідчать про значне зниження зору ОСОБА_1, станом на 2006 рік.

На думку суду, наявні у позивача на момент укладання спірного договору серйозні вади слуху і зору суттєво впливали на можливість дарувальника сприйняти зміст договору, який вона укладала.

Договір не містить застережень з приводу того, що нотаріус прочитав і розтлумачив дарувальнику текст документа.

Суд приймає до уваги ту обставину, що квартира №93 за адресою: м.Кременчуці за вул.Генерала Родімцева, б.3 є єдиним житлом позивача і після укладання договору дарування ОСОБА_1 продовжила проживати у даній квартирі і здійснювати оплату комунальних послуг. Вказані обставини підтверджуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідкою ТОВ «Житлорембутсервіс» №1351 від 23.02.2016 та відповіддю УПСЗН ВК Автозаводської районної ради м.Кременчка від 09.11.2015 року №02-12263, згідно якої слідує, що ОСОБА_1 з листопада 2015 року призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг(а.с.212).

Також суд враховує те, що відповідач ОСОБА_2 визнав позов і не заперечував того факту, що укладенню договору передувала домовленість між ним та дарувальником, яка є його матір'ю, про те, що він забезпечить її належний догляд та матеріальне утримання.

Вказані обставини в їх сукупності дають підстави суду зробити висновок про те, що дарувальник ОСОБА_1 на момент укладення договору неправильно сприймала фактичні обставини і правові наслідки правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, який вона мала на меті укласти.

За таких обставин, враховуючи положення статей 203, 229 ЦК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання договору дарування від 12.06.2007 року недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_1, щодо поновлення за нею права власності на квартиру №93, яка знаходиться в будинку №3, по вулиці Генерала Родимцева у місті Кременчуці не підлягають задоволенню оскільки внаслідок визнання договору дарування недійсним її право власності на квартиру буде поновлено і не потребує додаткового постановлення рішення з цього приводу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 88, 169, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та поновлення права власності на квартиру задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування квартири №93, яка знаходиться в будинку №3, по вулиці Генерала Родимцева у місті Кременчуці, від 12.06.2007 року серії ВЕР №526774 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, ОСОБА_4, за реєстровим №6405.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: