АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 674/1666/14-ц
Провадження № 22-ц/792/717/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Гриньова А.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку ст. 197 ЦПК України цивільну справу № 674/1666/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» провідшкодування заподіяної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, вказував, що 27 серпня 2012 року на 267 км + 550 м автодороги Житомир-Чернівці, поблизу с. Шатава, Дунаєвецького району, Хмельницької області, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ 33023, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 Під час руху автомобіля виникло від'єднання задніх лівих спарених коліс у зборі із маточиною, гальмівним барабаном та підвіссю, які перелетіли через проїзну частину і вдарили пішохода ОСОБА_4 на узбіччі дороги. Від отриманих травм ОСОБА_4 померла на місці пригоди. Відповідальність володільця автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ 33023 була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3669296 від 16 серпня 2012 року. У зв'язку зі смертю дружини ОСОБА_4, позивач поніс витрати на її поховання в сумі 9350 грн. і спорудження надгробного пам'ятника в сумі 10170 грн. Крім того, позивач вказував, що зазнав душевних страждань через втрату близької людини. 11 серпня 2014 року звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Однак йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди не настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, оскільки в діях власника транспортного засобу відсутні ознаки кримінального правопорушення. Тому позивач просив суд задоволити позов і стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на свою користь 19520 грн. відшкодування майнової шкоди і 5000 грн. моральної шкоди, всього 24520 грн.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року позов було задоволено. Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 19520 грн. страхового відшкодування, 5000 грн. моральної шкоди та на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Артемчук В.М. провадження № 22-ц/792/717/16

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 30, 32 Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» оскаржило його в апеляційному порядку.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2015 року апеляційну скаргу ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було задоволено частково. Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року в частині розміру моральної шкоди змінено. Ухвалено зменшити це відшкодування з 5000 грн. до 2550 грн. В решті рішення залишено без змін.

ТДВ "Страхова компанія «Альфа-Гарант» м. Київ, не погодившись з рішенням суду першої інстанції та рішенням апеляційного суду, подало касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року касаційну скаргу ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" було задоволено, рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, його представник ОСОБА_2, просять скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове яким задоволити позов, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Вказують, що суд прийшов до невірного висновку про відмову в позові про стягнення матеріальної та моральної шкоди із страхової фірми у зв'язку із закриттям кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення. Зазначають, що суд помилково не застосував положення ст. 1187 ЦК України. Оскільки шкода була заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (саме під час руху транспортного засобу), то, в цьому випадку, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1187 ЦК України. Вказана норма має спеціальних характер, так як передбачає відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодувати заподіяну, внаслідок його дії, шкоду, незалежно від вини заподіювача. Положення вказаної норми мають спеціальний характер, на відміну від ст.ст. 1166, 1167 вказаного Кодексу. При цьому, вказують, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди також підлягає задоволенню, оскільки належними чином ґрунтується на положенні ч. 2 ст. 1167 ЦК України. Крім того, при вирішенні спору суд не взяв до уваги судову практику з вирішення аналогічних справ.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача - страхової компанії не виникло цивільно-правової відповідальності відповідно до закону, оскільки кримінальне провадження відносно водія застрахованого транспортного засобу було закрито за відсутністю в його діях складу злочину.

Однак з таким висновком суду погодить не можна.

Так судом встановлено, що з 21 грудня 1973 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_3 є володільцем автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ 33023, реєстраційний номер НОМЕР_1.

16 серпня 2012 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_3 уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АВ/3669296), за умовами якого ТДВ «СК «Альфа-Гарант» застрахувало відповідальність власника автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ 33023, реєстраційний номер НОМЕР_2 на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю даного автомобіля на строк з 21 серпня 2012 року до 20 серпня 2013 року включно. Цим договором визначені ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, - 100000 грн.; за шкоду, заподіяну майну, - 50000 грн. (франшиза - 1000 грн.).

27 серпня 2012 року на 267 км + 550 м автодороги Житомир-Чернівці, поблизу с. Шатава, Дунаєвецького району, Хмельницької області, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ 33023, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 Під час руху автомобіля виникло від'єднання задніх лівих спарених коліс у зборі із маточиною, гальмівним барабаном та підвіссю, які перелетіли через проїзну частину та вдарили пішохода ОСОБА_4, що рухалася по узбіччю дороги.

Від отриманих травм ОСОБА_4 померла на місці пригоди.

Постановою слідчого від 26 лютого 2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 22 листопада 2012 року, за ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_4 позивач, її чоловік поніс витрати на її поховання в сумі 9350 грн. і спорудження надгробного пам'ятника в сумі 10170 грн.

12 серпня 2014 року ОСОБА_1 подав ТДВ «СК «Альфа-Гарант» заяву про страхове відшкодування, однак останнє відмовилося здійснити страхову виплату.

Вказані обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Ст. 1187 Цивільного кодексу України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166, 1167 вказаного Кодексу, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Стаття 1187 ЦК України встановлює правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб'єктного складу відповідальної особи (обов'язок відшкодування шкоди покладається на вказану у законі особу - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

У відповідності до роз'яснень п. 2 Пленуму Верховного Суду України, від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки також роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином вищевказані норми цивільного законодавства в сукупності з роз'ясненнями Пленумів Пленуму Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлюють особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, який може бути звільнений від цієї відповідальності виключно лише у випадку, коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У всіх інших випадках цивільна правова-відповідальність покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) навіть при відсутності його вини у завданні шкоди.

Відповідачем по справі не було доведено, що шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З врахуванням викладеного слід прийти до висновку, що закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення не звільняє останнього як власника і володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану смертю ОСОБА_4, внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки та він повинен нести цю цивільно-правову відповідальність.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант», з якою відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ОСОБА_3 уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ст.ст. 3, 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Ст. 6 вказаного Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 32.1 ст. 32 цього ж Закону страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Оскільки ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант», повинен нести цивільно-правову відповідальність як власник і володілець джерела підвищеної небезпеки за шкоду, завдану смертю ОСОБА_4 внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки, то норми п. 32.1 ст. 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в даному випадку застосуванню не підлягають і в силу вимог чинного законодавства саме на відповідачеві як страховику лежить обов'язок сплатити страхове відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті ОСОБА_4 в межах лімітів відповідальності страховика.

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Ч.1 ст. 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З положень п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна), пов'язана із смертю потерпілого ст. 23 вказаного Закону.

У відповідності до п.п. 27.1, 27.5 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 поніс витрати на поховання дружини ОСОБА_4 та спорудження надгробного пам'ятника в сумі 19520 грн. Ці витрати підтверджені належними доказами та не перевищують ліміт відповідальності страховика (100000 грн., визначена в страховому полісі), їх розмір відповідачем не оспорюється. Також позивач зазнав душевних страждань у зв'язку з втратою близької людини.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В силу п. 22.3 ст. 22 Закону ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 грн. на одного потерпілого - п. 9.3 ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 слід стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 2550 грн. (51000х5:100).

З врахуванням обставин справи, норм чинного законодавства колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права, а саме не застосовано закон, який підлягав застосуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково та стягнення, з відповідача на користь позивача 19520 грн. страхового відшкодування, заподіяної матеріальної шкоди, та 2550 грн. страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору, який підлягав сплаті за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 715 грн. 32 коп.

При цьому колегія суддів приймає до уваги висновки суду касаційної інстанції в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, однак враховує, що висновки були зроблені на підставі застосування норм ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України, а колегія суддів при даному розгляді справи керується нормами ст. 1187 Цивільного кодексу України, ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", постановою Пленуму Верховного Суду України, від 27 березня 1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позов ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 19520 грн. страхового відшкодування, заподіяної матеріальної шкоди, та 2550 грн. страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" в дохід держави судовий збір в сумі 715 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко