Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Дьоміної О.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» до ОСОБА_4, Фермерського господарства «Форт», третя особа - Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання договору оренди землі недійсним, витребування майна та скасування державної реєстрації речових прав, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ», Реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про розірвання договору оренди землі, визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Сільськогосподарський виробничий кооператив «Вільнянськ» (далі - СГВК «Вільнянськ») звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 липня 2004 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір оренди належної останньому на праві власності земельної ділянки площею 9,60 га, яка знаходиться на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, терміном на 10 років, який 05 квітня 2007 року зареєстровано у порядку, встановленому законом. 01 січня 2008 року орендодавець ОСОБА_5 помер. Право власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування набув відповідач ОСОБА_4, який 17 квітня 2014 року за іншим договором оренди передав зазначену земельну ділянку в оренду Фермерському господарству «Форт» (далі - ФГ «Форт») та здійснив державну реєстрацію укладеного правочину. Позивач зазначив, що такі дії відповідачів порушують його права як землекористувача за договором оренди, тому просив визнати недійсним зазначений договір оренди землі із підстав, передбачених ст. 215 ЦК України, та витребувати майно, скасувавши державну реєстрацію речових прав.

Не погоджуючись із позовом СГВК «Вільнянськ», ОСОБА_4 подав зустрічний позов, у якому просив розірвати договір оренди землі, укладений 01 липня 2004 року між ОСОБА_5 та СГВК «Вільнянськ», на підставі п. 1 ст. 40 Закону України «Про оренду землі», у зв'язку з переходом до нього права власності на орендовану земельну ділянку, а також визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 28 травня 2009 року щодо встановлення орендної плати, оскільки ця угода укладена (підписана) після смерті первісного орендодавця.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2015 року у задоволенні первісного позову СГВК «Вільнянськ» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі, укладений 01 липня 2004 року між ОСОБА_5 та СГВК «Вільнянськ».

Визнано недійсною додаткову угоду від 28 травня 2009 року до договору оренди землі від 01 липня 2004 року, укладеного між ОСОБА_5 та СГВК «Вільнянськ».

У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов СГВК «Вільнянськ» задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 9,60 га, розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, укладений 17 квітня 2014 року між ОСОБА_5 та ФГ «Форт».

У задоволенні інших позовних вимог СГВК «Вільнянськ» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи первісний позов СГВК «Вільнянськ» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що згідно з вимогами ст. ст. 770, 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця; статтею 31 Закону України «Про оренду землі» не передбачено припинення договору оренди у випадку смерті орендодавця.

Суд надав належну оцінку тій обставині, що хоча п. 40 договору оренди землі від 01 липня 2004 року і встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору, проте п. 39 цього договору встановлено заборону розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано вважав помилковими висновки суду першої інстанції про розірвання договору оренди від 01 липня 2004 року із посиланням на п. 40 договору без врахування п. 39 цього ж договору та вказаних норм матеріального права.

Крім того, апеляційний суд урахував ту обставину, що умовами додаткової угоди порівняно з умовами основного договору суттєво збільшено плату за користування земельною ділянкою (п. 9 договору, п. 1 додаткової угоди), тому обґрунтовано вважав, що права позивача за зустрічним позовом внаслідок укладення додаткової угоди не порушено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи, зокрема про те, що станом на час звернення до суду з цим позовом сплинув термін дії договору оренди землі, а також із посиланням на п. 40 договору, висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

О.О.Дьоміна