Справа № 492/468/15-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2016 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гусєвої Н.Д.,

при секретарі Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення з відповідача ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в сумі 1160,88 грн., моральну шкоду в сумі 15000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 800,00 грн., а також судовий збір, посилаючись на те, що позивачці на праві приватної власності належить 49/100 часток домоволодіння № 180 (кв. № 2), розташованого по вул.Радянська, с.Мирнопілля Арцизького району Одеської області, а також земельна ділянка для будівництва і обслуговування зазначеного домоволодіння. Відповідач ОСОБА_2 зруйнував огорожу зазначеного домоволодіння і зробив прохід через земельну ділянку, яка належить позивачці. На відновлення огорожі позивачкою витрачено 1160,88 грн. Позивачка вважає, що діями ОСОБА_2 порушені її права на власність у звязку з чим позивачка звернулася до суду про усунення перешкод в користуванні зазначеною земельною ділянкою шляхом не руйнування огорожі, не користування та не проходження по присадибній ділянці, що належить позивачці. Також, позивачка зазначає, що протиправними діями відповідача ОСОБА_2 їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що в результаті протиправних дій відповідача ОСОБА_2, позивачка потерпіла моральні страждання, нервовий стрес, порушився звичайний її уклад життя у звязку з чим позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом.

Представник позивачки в судовому засіданні заявлені позовні вимоги уточнив, просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду та судові витрати, пояснивши, що позивачка тимчасово не проживає в кв. № 2, будинку № 180, розташованого по вул.Радянська, с.Мирнопілля Арцизького району Одеської області. ОСОБА_2 в 2014 році зруйнував огорожу та користувався земельною ділянкою, яка належить позивачці на праві приватної власності у звязку з чим позивачка змушена була відновлювати огорожу та діями ОСОБА_2 спричинено позивачці морально шкоду.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, вважаючи його безпідставним, просив відмовити в задоволені позову, пояснивши що відповідач ОСОБА_2 не руйнував огорожу і не користується земельною ділянкою, яка належить позивачці та винуватість відповідача ОСОБА_2 не встановлена жодним доказом.

Залучена в судовому засіданні до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про дату час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення їй судових повісток про виклик до суду, однак до суду не зявлялася, клопотання про розгляд справи у її відсутність не подавала, про причини неявки суд також не повідомляла.

Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню із наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов'язані з захистом права власності від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння, а також пов'язані з обовязком винної особи відшкодувати завдану моральну шкоду,тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 10, 11, т. 2 а.с. 13, 14-15) є власницею 49/100 частин житлового будинку № 180, розташованого по вул.Радянська, с.Мирнопілля Арцизького району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 090376 від 27.07.2009р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23402092 від 27.07.2009р., технічним паспортом на житловий будинок приватного житлового фонду від 28.05.2009р. (т. 1 а.с. 4, 5, т. 2 а.с. 5-6, 7, 8, 9, 10). Також, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: с.Мирнопілля Арцизького району Одеської області, вул.Радянська, буд. № 180, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК № 427326 від 18.09.2014р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26949868 від 18.09.2014р. (т. 1 а.с. 6, 7, т. 2 а.с. 11).

Як вбачається з договору від 25.06.2004р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4214653 від 21.07.2004р. ОСОБА_3, співвідповідачка по справі, є власницею 51/100 житлового будинку № 180, розташованого по вул.Радянська, с.Мирнопілля Арцизького району Одеської області (т. 2 а.с. 54, 55). Згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ № 098668 від 09.11.2012р. ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: с.Мирнопілля Арцизького району Одеської області, вул.Радянська, буд. № 180 (т. 2 а.с. 57).

Судом встановлено, що позивачці та співвідповідачці ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить будинок № 180, розташований по вул.Радянська, с.Мирнопілля Арцизького району Одеської області.

ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 86-87), відповідач по справі, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою № 467 від 18.09.2014р., виданою Мирнопільською сільською радою Арцизького району Одеської області (т. 1 а.с. 8, т. 2 а.с. 12).

Заявою від 17.09.2013р. позивачка зверталася до ОСОБА_4 з проханням прибрати хвіртку в господарський двір, вхід в який розташований на території позивачки (т. 1 а.с. 9). З ОСОБА_4 від 18.11.2013р. вбачається, що комісією проведено обстеження двору буд. № 180/1 по вул.Радянська с.Мирнопілля Арцизького району Одеської області та встановлено, що двір ОСОБА_1 перегороджений огорожею на яку сільська рада не давала згоду (т. 2 а.с. 58). Листом відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Арцизької районної державної адміністрації Одеської області № 99 від 10.12.2013р. ОСОБА_3, яка є співвідповідачкою у справі, розяснено, що буд. № 180 по вул.Радянська с.Мирнопілля Арцизького району Одеської області складається з двох частин та має двір і город. ОСОБА_1, позивачкою по справі, встановлена огорожа частини двору, що не дає ОСОБА_3 проходу до городу (т. 2 а.с. 53). Рішенням Мирнопільської сільської ради Арцизького району Одеської області № 241-VI від 28.01.2014р. рекомендовано ОСОБА_3, яка є співвідповідачкою у справі, ОСОБА_1, позивачці по справі, укласти договір про встановлення земельного сервітуту (т. 2 а.с. 56). Я вбачається з листа № 13884 від 26.09.2014р. Арцизького РВ ГУМВС України в Одеській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 в діях ОСОБА_3, а також її чоловіка відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, а вбачаються цивільно-правові відносини, рекомендовано звернутися до суду (т. 2 а.с. 4).

За змістом ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів.

За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен чиї права чи свободи, вказані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні норми закріплені в ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Згідно норм ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

У вищезазначеній статті ЦК закріплено основні правові засади захисту права власності в Україні, які базуються на принципі рівності захисту права власності всіх його суб'єктів (фізичних і юридичних осіб, держави, територіальних громад), мається на увазі саме юридична рівність власників у виборі та застосуванні встановлених законом засобів захисту.

Норма ч. 2 ст. 386 ЦК України закріплює за власником право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з вимогами чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

В розумінні ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Крім того, за змістом ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Оцінивши на підставі ст. 212 ЦПК України всі докази, якими позивачка підтверджувала свої вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою зі сторони відповідача ОСОБА_2, суд не встановив фактів, якими позивачка обґрунтовувала свої вимоги.

Позивачка та її представник не надали суду жодного належного та допустимого доказу, передбаченого ст. ст. 57-66 ЦПК України і не довели, що відповідач ОСОБА_2 своєю неправомірною поведінкою перешкоджає позивачці ОСОБА_1 вільно володіти та користуватися належною їй земельною ділянкою, чим не виконали вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Крім того, в матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази того, що саме відповідач ОСОБА_2 своєю неправомірною поведінкою перешкоджає позивачці ОСОБА_1 вільно володіти та користуватися належною їй земельною ділянкою.

Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до однозначного висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про перешкоджання зі сторони відповідача ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 вільно володіти та користуватися належною їй земельною ділянкою.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, якими позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги, суд прийшов до висновку про не доведеність та не обґрунтованість позову, у звязку з чим позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Оскільки судом встановлено відсутність неправомірної поведінки відповідача ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1167 ЦК України, відповідачем ОСОБА_2 позивачці також не має підстав.

В звязку з тим, що позивачці відмовляється в задоволенні її позову, стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки також не підлягає сума судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду з цією позовною заявою, а також витрати на правову допомогу за правилами ст. 88 ЦПК України.

Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до однозначного висновку про необхідність відмови позивачці в задоволенні її позову в повному обсязі.

Суд не бере до уваги письмові докази, а саме накладні № 13/09 від 17.09.2014р., № 17/09 від 17.09.2014р. (т. 2 а.с. 16, 17), так як зазначені письмові докази стосуються вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, однак представник позивачки в судовому засіданні відмовився від зазначеної позовної вимоги.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 30, 33, 57-60, 63, 64, 74, 88, 158, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_5