Справа № 473/308/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"03" березня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

26.01.2016 року представник позивача ОСОБА_1, яка є сестрою померлого 19.03.2006 року ОСОБА_5 і за якою рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05.12.2012 року визнано право на спадкування майна разом із спадкоємцями першої черги за законом ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач 1),ОСОБА_3 (далі відповідач 2), які є донькою та дружиною ОСОБА_7 спадкоємця першої черги за законом після смерті 19.03.2006 року батька ОСОБА_5, який прийняв спадщину, але 11.02.2007 року помер,ОСОБА_4 (далі відповідач 3), спадкоємця першої черги за законом після смерті 19.03.2006 року батька ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно: 1/3 частку житлового будинку розташованого по вулиці Генерала Подзігуна, 162 в смт. Олександрівка Вознесенського району, 1/3 частку земельних ділянок загальною площею 5,4354 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані у межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначала, що позивач прийняла спадщину шляхом подачі 04.03.2013 року заяви до нотаріальної контори в установлений законом тримісячний строк з моменту визнання за нею права на спадкування за рішенням суду і ця заява прийнята нотаріусом (знаходиться в нотаріальній справі) і в постанові про відмову в вчиненні нотаріальної дії від 12.08.2014 року нотаріус не заперечує цю обставину, спадкування за заповітом після смерті 19.03.2006 року ОСОБА_5 унеможливлено судовим рішенням від 12.04.2012 року, результатом якого стала відмова в позові відповідачу 1 про визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті 11.02.2007 року ОСОБА_7, як спадкоємця за заповітом складеним ОСОБА_5.

Посилаючись на те, що в нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки по даним Спадкового реєстру є зареєстрованим заповіт, посвідчений 27.03.2003 року за №199 Олександрівською селищною радою Вознесенського району від імені ОСОБА_5, представник позивача просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги.

Відповідач 1 в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про невизнання позову, оскільки вважає, що спадкування після смерті ОСОБА_5 має здійснюватись за заповітом, а не за законом. Також відповідач 1 зазначає, що позивачка ОСОБА_1, як спадкоємець за законом пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 04.06.2013 року позивачу було відмовлено у наданні додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідач 2 в судове засідання не зявився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, направлена за реєстраційним місцем проживання судова повістка повернулась з відміткою адресат не проживає, зі слів позивача ОСОБА_1 відповідач 2 тривалий час проживає в Російській Федерації.

Відповідач 3 в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що 19.03.2006 року помер ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку по вулиці Генерала Подзігуна, 162 в смт. Олександрівка Вознесенського району та земельних ділянок загальною площею 5,4354 га, що надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області.

Спадкоємцями померлого першої черги за законом були його діти: ОСОБА_7, ОСОБА_4.

27 березня 2003 року на випадок своєї смерті спадкодавець залишив заповіт, яким заповів усе належне йому майно своєму синові - ОСОБА_7, заповіт посвідчений секретарем Олександрівської селищної ради ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі № 199.

11.02.2007 року ОСОБА_7 помер і свідоцтва про право на спадщину після смерті батька не отримав, подавши в шестимісячний строк лише заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини з вимогою видати свідоцтво про право на спадщину за законом (справа № 473/3480/13-ц, а.с. 147). Спадкоємцями після його смерті є його донька ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3, які прийняли спадщину за законом на спадкове майно, що було зареєстроване за ОСОБА_7 (справа № 473/3480/13-ц, а.с. 65-66), але вони не оформили спадщину після його смерті на майно, яке він успадкував від свого батька ОСОБА_5.

Оригінал заповіту ОСОБА_5 було втрачено.

Відповідач 1, як спадкоємиця померлого ОСОБА_7, 21 лютого 2007 року отримала дублікат заповіту ОСОБА_5, виданий їй секретарем виконкому Олександрівської селищної ради ОСОБА_9 Відповідний запис внесено в книгу реєстрації нотаріальних дій під № 65 за 2007 рік. На дублікаті заповіту було зроблено напис, що цей дублікат заповіту виданий замість втраченого, а примірник заповіту зберігається у справах Олександрівської селищної ради.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2010 року визнано недійсною нотаріальну дію, вчинену секретарем Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області 21 лютого 2007 року, реєстровий номер 65 щодо видачі відповідачу 1 дублікату заповіту, замість втраченого примірника заповіту, складеного ОСОБА_5 27 березня 2003 року (справа № 473/3480/13-ц, а.с. 19-23). Цим рішенням суду встановлено, що текст дублікату заповіту не відповідає тексту його примірника, а тому дублікат заповіту виданий посадовою особою з порушенням вимог закону та встановленого порядку щодо його видачі. В цьому ж рішенні зазначено, що згідно довідки селищного голови та пояснень представника селищної ради встановлено, що під час проведення інвентаризації архіву селищної ради 28 серпня 2008 року виявлено відсутність перших примірників нотаріальних дій за 2003 рік, в тому числі примірника заповіту ОСОБА_5.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 12.04.2012 року відповідачу 1 було відмовлено в задоволенні вимог про встановлення факту укладення та посвідчення заповіту, визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на майно спадкодавця ОСОБА_7, яке він успадкував за заповітом після смерті батька ОСОБА_5.

Таким чином, спадкування після смерті ОСОБА_5 має відбуватися не за заповітом, а за законом, до того ж, як зазначалось вище, сам ОСОБА_7 подав до нотаріальної контори заяву про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 5 грудня 2012 року за позивачем ОСОБА_1, як рідною сестрою померлого ОСОБА_5, визнано право на спадкування майна разом із його спадкоємцями першої черги. Цим же рішенням залишено без змін рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 вересня 2012 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановленні факту проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем для оформлення своїх спадкових прав у нотаріуса (справа № 473/3480/13-ц, а.с. 15-17).

Після смерті ОСОБА_5 у встановлені законом строки з заявою про прийняття спадщини звернулись - сини померлого ОСОБА_7, ОСОБА_4. На підставі їх заяв у другій Вознесенській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 356/06 від 13 вересня 2006 року (справа № 473/3480/13-ц, а.с. 58-72).

Позивач ОСОБА_1 також в січні 2013 року звернулась до цієї нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата, однак їй було відмовлено в оформлені спадкових прав, оскільки неможливо визначити право на спадкування за законом та коло спадкоємців за законом, а також зазначено, що ОСОБА_1 пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 4 червня 2013 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відмовлено в задоволенні позовних вимог про надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Це рішення не було оскаржено та набрало законної сили.

З урахуванням викладених обставин справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, належно оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.

Так, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року по цивільній справі № 6-85цс13, що була переглянута з підстав неоднакового застосування касаційною інстанцією одних і тих самих норм матеріального права.

4 червня 2013 року за позовом ОСОБА_1 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд визнав не поважними причини пропуску такого строку та відмовив в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, ОСОБА_1 у визначений шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, судовим рішенням визнано, що у неї не було перешкод для подання такої заяви, а відтак позивачка на теперішній час не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5.

Доводи позивачки, що право на спадкування майна разом із спадкоємцями першої черги визнано судом тільки в грудні 2012 року та 4 березня 2013 року нотаріус прийняв заяву про прийняття спадщини не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до наведених вимог закону визнання права на спадкування за законом не звільняє особу, за якою визнано таке право, звертатися до нотаріальної контори у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Виключенням з цього правила є випадки, коли особа не бажає прийняти спадщину або постійно проживає із спадкодавцем. Крім того, положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачають визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Судовими рішеннями позивачці було відмовлено у визнанні факту постійного проживання зі спадкоємцем та визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212 215 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду, а особами, які були відсутні в судовому засіданні в той же строк з часу отримання копії рішення суду

Суддя: О.Є.Старжинська