АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/1807/16 Головуючий 1-ї інстанції - Марюхна Л.А.
Справа № 2-631/1479/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що у листопаді 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є Банк, та відповідачкою укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення відповідно до строку дії картки.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 30 червня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 6 848,36 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 1 545,38 грн., заборгованості по процентам за користування кадетом - 4 500 грн., а також штрафів - 500 грн. (фіксована частина) і 302,30 грн. (процентна складова).

Також Банк просив стягнути з відповідача судові витрати в сумі 243,60 грн.

Відповідачка ОСОБА_1 надала суду письмові заперечення проти позову в яких просила застосувати строк позовної давності.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неналежне дослідження судом доказів по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявила відповідач, районний суд виходив із того, що позивач не надав переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачем вносилися грошові кошти на виконання договору після закінчення строку його дії та доказів на підтвердження того, що відповідач був обізнаний про зарахування зазначених коштів на рахунок погашення кредитної заборгованості.

Однак з таким висновком районного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 03 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 5 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання (а.с.6).

Станом на 30 червня 2015 року згідно наданого розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 має заборгованість за даним кредитним договором в загальному розмірі 6 848 36 грн., із яких прострочена заборгованість за кредитом 1 545,38 грн., заборгованість за процентами 4 500,68 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 302,30 грн. штраф (процентна складова).

Так, згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема, за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

ОСОБА_1 належним чином взяті на себе за кредитним договором зобов'язання не виконувала та своєчасних платежів у рахунок погашення заборгованості по кредиту не здійснювала, що підтверджується випискою з особового рахунку щодо надходження коштів (а.с.38-43).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Із заяви про отримання кредиту вбачається, що відповідач ОСОБА_1 згідно умов кредитування, зобов'язалась погашати кредит шляхом внесення коштів на карточку та надала банку право списувати кошти з її поточних рахунків при настанні строків платежів, що і здійснювалось банком в межах сум заборгованості та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Також матеріали справи свідчать про те, що після закінчення строку дії кредитної карточки відповідач ОСОБА_1 продовжувала виконувати умови кредитного договору шляхом внесення коштів на погашення кредиту. Останній платіж, як вбачається із виписки з особового рахунку, ОСОБА_1 здійснила 22.08.2012 року (а.с.38).

Із позовом до суду Банк звернувся 03.08.1015 року (а.с.2).

З огляду на зазначене, висновки суду про пропуск Банку строку позовної давності спростовуються матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_1 про те, що 22.08.2012 року вона не сплачувала будь-яких сум на погашення кредитних коштів спростовуються витягом по особовому рахунку, із якого вбачається, що саме цього числа на погашення кредиту сплачено 350 грн. у Харківській філії Нововодолажському відділі Банку (а.с.38).

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що кредитна картка діяла всього два роки, а тому також пропущено строк позовної давності відносно усього кредиту, є також необґрунтованими, так як визначення строку дії картки, свідчить про строк дії цієї картки як засобу електронного платежу, а не зобов'язальних відносин, які випливають із кредитного договору.

Відтак відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України колегія суддів скасовує рішення в цілому із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в частині простроченої заборгованості за кредитом у сумі 1 545,38 грн., та заборгованості за процентами у сумі 4 500,68 грн., а всього - 6 045,38 грн.

В частині вимог про стягнення 500 грн. штраф (фіксована частина) та 302,30 грн. штраф (процентна складова) підстав для задоволення позовних немає, оскільки вказані штрафні санкції умовами кредитування не передбачені .

Посилання Банку на п.8.6 Умов і правил надання банківських послуг є безпідставним, оскільки доказів того, що ОСОБА_1 відписувала вказані Умови матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із відповідача на користь позивача судові витрати 511,56 грн. за подання позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 545,38 грн., заборгованість за процентами у сумі 4 500,68 грн., а всього 6 054,38 грн. (шість тисяч п'ятдесят чотири грн.. 38 коп.) та судові витрати у сумі 511,56 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :