АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/4177/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/726/К/16 суддя Тихомиров І.В.
Категорія № 54 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря Євтодій К.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відокремленого структурного підрозділу «Нікопольске моторвагонне депо» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відокремленого структурного підрозділу «Нікопольське моторвагонне депо» (далі ВСП «Нікопольське моторвагонне депо») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якому просив визнати наказ від 06.03.2015 року про його звільнення за прогул незаконним та поновити його на посаді помічника машиніста електропоїзда; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 6000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.05.2010 р. він був прийнятий на роботу слюсарем до ВСП«Нікопольське моторвагонне депо». 24.04.2011 р. був переведений на посаду помічника машиніста електропоїзду. Працює за змінним графіком.
27.02.2015 р. у свій вихідний день він прийняв рішення піти добровольцем до армії, у зв`язку з чим зателефонував виконуючій обов`язки нарядчика з проханням зробити йому заміну на свою робочу зміну 02.03.2015 р. на іншого помічника машиніста. Того ж дня було видано розпорядження по підприємству за яким на 02.03.2015 р. його замінили іншім помічником машиніста. 02.03.2015 р. він прийшов до воєнкомату, однак його ніхто не прийняв, оскільки він мав на руках повістку про виклик до воєнкомату на 09.03.2015 р.
06.03.2015 р. було видано наказ про його звільнення за прогул. Вважає що його звільнили незаконно. Він не повинен був виходити до роботи 02.03.2015 р. оскільки 27.02.2015 р. за розпорядженням його замінили іншим робітником.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив про невідповідність висновків суду обставинам справи. Наполягав, що прогулу він не вчиняв, оскільки за його проханням був замінений іншим працівником згідно розпорядження, у зв`язку із чим вважає відсутніми підстави для його звільнення за прогул, та відповідно відмови у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду позивачем в частині поновлення строку передбаченого для оскарження наказу про звільнення не оскаржено, тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не переглядається.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06.03.2015 року ОСОБА_1 згідно наказу № 51/ос звільнено з підприємства за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с.106).
Не погодившись зі звільненням ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду з позовною заявою про поновлення на роботі (а.с. 7).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України власник або уповноваженим ним органом має право розірвати трудовий договір у разі скоєння працівником прогулу, у тому числі в разі відсутності його на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 не з`явився до свого робочого місця 02.03.2015 року. Відсутність на роботі протягом робочого дня підтверджується складеними актами про відсутність на роботі від 02.03.2015 року та поясненнями свідків, наданих останніми в суді першої інстанції (а.с. 44-47, 132-133).
В обґрунтування причини відсутності на робочому місці 02.03.2015 року, ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що він 27.02.2015 року прийняв для себе рішення піти до армії, тому 02.03.2015 року прибув до Нікопольського об`єднаного міського військового комісаріату, однак у зв`язку з тим, що у нього була повістка до комісаріату на 09.03.2015 року його ніхто не прийняв, повістку на 02.03.2015 р. не видав, тому документу на підтвердження вказаних обставин та відповідно, поважності причини неявки на роботу в позивача відсутні.
Зазначені обставини підтверджуються листом Військового комісару Нікопольського об`єднаного міського військового комісаріату від 31.03.2015 року №1466 та актом комісії про з`ясування обставин надання повістки робітниками відокремленого структурного підрозділу «Нікопольське моторвагонне депо» від 02.03.2015 року (а.с.127-130).
ОСОБА_1 відмовився надавати письмові пояснення з причин відсутності на роботі 02.03.2015 року. Зазначені обставини ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні особисто, такі ж пояснення надав представник відповідача, свідки, які надавали пояснення в судовому засіданні при розгляді справи судом першої інстанції.
Начальник відокремленого структурного підрозділу «Нікопольське моторвагонне депо» звернувся з поданням до голови профспілкового комітету про надання дозволу на звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогул без поважних причин. (а.с. 111)
Погодження профспілкою звільнення ОСОБА_1 з роботи є неможливим, оскільки згідно відповіді голови профспілки 20.11.2014 року ОСОБА_1 особисто написав заяву про вихід з профспілки і не є її членом (а.с.110).
Так, на підставі викладеного, 06.03.2015 року начальником відокремленого структурного підрозділу «Нікопольське моторвагонне депо» було видано наказ про накладення дисциплінарного стягнення на помічника машиніста електропоїзда ОСОБА_1 за яким зазначено, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі у свою робочу зміну з 03-43 год. до 08-31 год. 02.03.2015 року та за порушення трудової дисципліни (прогул без поважних причин) до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.112,106).
Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, в порушення положень ст.10,60 ЦПК України, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, позивачем ОСОБА_1 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин його відсутності на робочому місці протягом робочої зміни 02.03.2015 року.

Так, позивача посилався на те, що він 27.02.2015 року повідомив керівництво про свою неможливість прийти на роботу 02.03.2015 року та його було замінено іншим помічником машиніста електропоїзду, проте ні відповідачеві ні судам першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надав доказів його перебування 02.03.2015 року у військоматі, при цьому як зазначав сам позивач повісткою до військомату він викликався на 09.03.2015 року, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неможливості прийняти як поважну причину неявки на роботу. Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.
Крім того, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки вказані вимоги є похідними від порушення трудових прав позивача, в поновленні яких судом першої інстанції правильно відмовлено за їх недоведеністю.
Доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги колегією суду, оскільки спростовуються матеріалами справи та відповідаючи ми їм висновками суду першої інстанції. Більш того, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до стислого викладу позовної заяви, є не згодою з висновками суду першої інстанції та спробою їх переоцінити, проте у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: