Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2016 року смт. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі: судді Грузман Т.В., за участі секретаря судового засідання Степаненко Л.М., за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукім»я» (далі СТОВ «Лукім»я) за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - реєстраційної служби Оржицького районного управління юстиції Полтавської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася 23.12.2015 року до Оржицького районного суду з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки розміром 3,36 га., що підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю, яка розташована на території Лукімської сільської ради. Раніше дану земельну ділянку здавала в оренду відповідачеві, але строк цих договорів сплинув. Влітку 2015 року отримала від СТОВ «Лукім»я» договір оренди землі від 20.05.2013 року, який зареєстрований у реєстраційній службі Оржицького районного управління юстиції. Вказаний договір укладено на 5 років. Ознайомившись зі змістом договору виявила, що підпис на ньому їй не належить. З нею не погоджувався розмір орендної плати та інші його умови. Ознайомившись зі змістом договору, позивач звернулась до відповідача з заявою про припинення державної реєстрації договору, але її заява була залишена без відповідного реагування. Вважає, що оскільки при укладенні договору не було враховано її волевиявлення, то існують підстави для визнання недійсним спірного договору. Враховуючи вказане, просить суд винести рішення, яким визнати договір оренди земельної ділянки недійсним. Стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з мотивів, що вказані у позові. Вказала, що позивач договору оренди земельної ділянки не підписувала, отже не висловлювала свого вільного волевиявлення. Вказане підтверджено висновком почеркознавчої експертизи, яка проведена у межах кримінального провадження. У суді доведено, що договір підписала невідома особа без належних повноважень, отже його слід визнати недійсним.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив, вважає, що висновок експерта має оцінюватись у сукупності з іншими доказами, якими є матеріали справи, що свідчать, що позивач на протязі тривалого періоду отримував орендну плату від відповідача, не мала претензій з приводу існування договірних правовідносин. Оскільки у подальшому вказаний договір позивачем було схвалено, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, вважає, що позивач уповноважила ОСОБА_4 на підписання спірної угоди, оскільки видала довіреність за змістом якої передбачено, що довірена особа має право підписувати документи.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору в особі реєстраційної служби Оржицького районного управління юстиції Полтавської області в судове засідання не зявився, у письмовому клопотанні прохають розгляд справи проводити без їх участі.

Суд заслхувши сторони, свідка, розглянуши матеріали цивільної справи прийшов до слідуючого висновку.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

20 травня 2013 року між сторонами укладено договір оренди землі, який зареєстрований у реєстраційній службі Оржицького районного управління юстиції , що доводиться рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 5097079 від 19.08.2013 року. Кадастровий номер земельної ділянки 00090161.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія Р2 № 618287 виданий 21.12.2001 року Лукімською сільською радою Оржицького району Полтавської області ОСОБА_3 є власником даної земельної ділянки, площею по 3,36 га., що розташована на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно висновку експерта № 232 від 10.02.2016 року, яка проведена у межах кримінального провадження № 0000314 встановлено, що підпис у договорі від 20.05.2013 року укладений між ОСОБА_3 та СТОВ «Лукім»я» виконано не ОСОБА_3

Згідно даних накладних, касових ордерів, карток рахунку встановлено, що позивач ОСОБА_3 отримувала орендну плату за оренду земельної ділянки як у 2013 році так і на протязі 2014-2015 років, як грошовими коштами, так і у вигляду натуроплати. Вказана обставина сторонами не оспорюється.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4, яка пояснила суду, що вона є родичкою позивача, та є їй невісткою. У травні 2013 року їй зателефонували з бухгалтерії СТОВ «Лукім»я» та попросили прийти та підписати договора оренди по родині ОСОБА_3. Оскільки мала вільний час, підписала договір від 20.05.2013 року від імені ОСОБА_3, хоча на вказане не була уповноважена. У подальшому ОСОБА_3 видала доручення на її ім»я на підставі якої здійснювалала дії по реєстрації договорів оренди у реєстраційній службі. ОСОБА_3 не мала часу на укладення договору, а свідок отримавши доручення, стояла у чергах у реєстраційній службі та вчинила всі необхідні дії по реєстрації договору. Коли повернула екземпляр зареєстрованого договору, позивач не мав жодних претензій з приводу того, хто його підписав.

Взаємовідносини, що склались, урегульовані слідуючими нормами законодавства.

Підстава про визнання договорів недійсними як відсутність вільного волевиявлення учасника провочину урегульована слідуючими нормами закону.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно ч. 2 ст. 297 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною / сторонами /.Відповідно до частини першої ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Укладений договір визнається недійсним на підставі ст. 215 ЦК України при недодержанні сторонами вимог, встановлених частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до частини другої ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

Згідно положень ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що у судовому засіданні не є доведним чи підписувала позивач спірну угоду, оскільки представник відповідача визнав, що договір підписала ОСОБА_4, а представник позивача не вважає, що саме вказана особа підписала угоду. З урахуванням норм ч.1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки вказана обставина сторонами не визнана, суд вважає, що вона підлягає доказуванню. За положеннями ст. 218 ЦК України передбачено, що факт вчинення правочину може доводитись письмовими доказами, якими не можуть бути покази свідків.

Експертиза, яка була проведена у межах кримінального провадження відхиляється судом як доказ, оскільки вказане експертне дослідження здійснено по договору, який перебував у позивача та на протязі періоду його перебування у нього міг містити відповідні його правки. Для проведення такої експертизи не вилучались екземпляри договору оренди землі, який міститься у реєстраційній службі Оржицького районного управління юстиції. Окрім того, у судовому засіданні позивачем та її представником не заявлялось клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, що давало б можливість іншій стороні за спором поставити свої питання для її проведення. Так як, за нормами ст. 27-30 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права під час розгляду справи, а відповідач на стадії досудового слідства був позбавлений можливості поставити питання експерту, суд відхиляє вказаний доказ як не належний.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Враховуючи зазначене, для належного доведення факту підписання чи не підписання спірної угоди з боку позивача, по справі необхідно було провести судово-почеркознавчу експертизу, про яку мали право клопотати сторони. Оскільки таке клопотання сторонами не заявлялось, то суд вважає вказаний факт не доведеним.

Заперечення позову з боку представника відповідача стосовно того, що ОСОБА_4 була наділена повноваженнями на підписання спірного договору, суд відхиляє так як, за даними реєстраційної справи наданої реєстраційною службою Оржицького районного управління юстиції, встановлено, що 14.08.2013 року ОСОБА_3 видала ОСОБА_4 довіреність на представництво інтересів у всіх організаціях, установах, реєстраційній службі Оржицького районного управління юстиції та інше для чого надано право «розписуватись за ОСОБА_3С.» Вказана довіреність посвідчена секретарем Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області та зареєстрована у реєстрі за № 54. З урахуванням того, що спірний договір було укладено ще у травні 2013 року, на дату його укладення ОСОБА_4 не мала відповідних повноважень на його підписання і сам зміст довіреності не містить чіткого формулювання, що наділяє вказану особу укладати (підписувати) договір оренди земельної ділянки.

Разом з цим матеріали справи містять докази, які підтверджують, що позивач на протязі 2013-2015 років отримувала орендну плату, що свідчить про схвалення з боку позивача спірного договору, що відповідає положенням ст.241 ЦК України.

Таким чином, сукупність вищезазначених обставин, свідчить про не доведеність позовних вимог позивача та слугує підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214 та 215 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 203, 215, 216, 218, 236, 241, 638 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» ( зі змінами та доповненнями), суд , -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.В. Грузман