АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/774/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Таран Н.Г.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Чобіток А.О., Немировської О.В.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів такими, що проведені з порушенням вимог закону,

встановила:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про визнання прилюдних торгів такими, що проведені з порушенням вимог закону та визнання їх недійсними.

Під час розгляду справи позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати проведені 10 березня 2015 року на виконання судового рішення за виконавчим листом Деснянського районного суду м. Києва № 2-5640 прилюдні торги з реалізації гаражного боксу АДРЕСА_1, - такими, що проведені з порушенням закону.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначала, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Також суд першої інстанції помилково посилався на те, що оскільки вимогами позивача є вимоги про визнання прилюдних торгів такими, що відбулись з порушенням закону, то застосування до спірних правовідносин вимог ст. 203, 215 ЦК України є безпідставними.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що звіт про оцінку нерухомого майна складений та підписаний суб'єктом оціночної діяльності 27 серпня 2014 року, а прилюдні торги з реалізації майна відбулись лише 10 березня 2015 року, тобто з порушенням шестимісячного строку встановленого законодавством, а тому на час проведення прилюдних торгів звіт про оцінку від 27 серпня 2014 року втратив чинність.

Оскільки ні акт, ні свідоцтво про право власності на предмет прилюдних торгів не були складені, тому вважати, що реалізація арештованого майна була закінчена, не можна, а тому і визнання самої процедури реалізації належного позивачу гаражу, як договору купівлі-продажу, недійсним у позивача не було.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, за адресою, вказаною нею в апеляційній скарзі. 31.03.2016 року позивач подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів відхилено, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу на рішення суду від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_2 подала 28 жовтня 2015 року, не сплативши при цьому судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків - п'ять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Проте ОСОБА_2 недоліки апеляційної скарги тривалий час не усувала, а двічі направлену їй копію ухвали від 06.11.2015 року не отримувала, поштова кореспонденція була повернута до суду без вручення, за закінченням терміну зберігання - 18.12.2015 року та повторно - 03.02.2016 року.

Недоліки апеляційної скарги були усунуті ОСОБА_2 лише 04.02.2016 року, у зв'язку з чим ухвала про відкриття апеляційного провадження постановлена 09 лютого 2016 року, а справа призначена до розгляду в судове засідання на 31 березня 2016 року.

Між тим, як встановлено в даному судовому засіданні, в провадженні Апеляційного суду м. Києва також перебувала справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року про відстрочку виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ТОВ «Авіоніка» про стягнення безпідставно набутого майна.

Апеляційне провадження за даною скаргою було відкрито ухвалою суду від 16 січня 2016 року, а ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_2 була відхилена. Відповідно до змісту вказаної ухвали, в судовому засіданні приймав участь представник ОСОБА_2

За викладених обставин, клопотання позивача ОСОБА_2 від 31 березня 2016 року про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість забезпечити явку в судове засідання представника, який надав би їй правову допомогу, колегією суддів визнане необґрунтованим, а посилання на неможливість явки в судове засідання через хворобу - такими, що не підтверджені належними доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави, визначені ч. 1 ст. 305 ЦПК України для відкладення розгляду справи апеляційним судом, відсутні, а тому колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутності позивача згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представники відповідачів Відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві та ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що 10 березня 2015 року в межах виконавчого провадження відбулися прилюдні торги з реалізації гаражного боксу АДРЕСА_1 та належить на праві власності позивачу.

ОСОБА_2 вважає проведені 10.03.2015 року прилюдні торги з реалізації гаражного боксу такими, що проведені з порушенням закону з тих підстав, що про факт передачі арештованого майна на реалізацію позивача у встановлений законом строк повідомлено не було. Окрім цього, дана інформація не була відображена у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень. Про неправомірні дії позивач дізналась випадково, від чоловіка, який зателефонував до адміністрації гаражного кооперативу та повідомив про незаконні торги.

Позивач вважає, що при проведенні оспорюваних прилюдних торгів порушено встановлені законом правила їх підготовки в частині належного повідомлення боржника про їх проведення. Відповідно до п. 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Однак організацією, яка проводила торги, ці вимоги виконані не були.

Не погоджуючись з висновком про оцінку майна, оскільки реальна вартість гаражного боксу значно перевищує ту ціну, яка зазначена у висновку, 23.12.2014 року позивачем було подано заяву про рецензування звіту про оцінку майна. На дану заяву державним виконавцем Вахрушевою P.M. відреаговано не було та передано майно для реалізації на прилюдних торгах. Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», після збігу шестимісячного строку чинності звіту про оцінку майна обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах.

Отже, враховуючи ту обставину, що звіт про оцінку нерухомого майна складений та підписаний суб'єктом оціночної діяльності 27.08.2014 року, а прилюдні торги з реалізації майна відбулись лише 10.03.2015 року, позивач вважає, що на час проведення прилюдних торгів звіт про оцінку нерухомого майна від 27.08.2014 року втратив чинність. Таким чином при проведенні прилюдних торгів із реалізації спірного майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна від 27.08.2014 року, який утратив чинність, було порушено установлені законодавством правила про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правила про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме: ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 3.2, 3.4 Тимчасового положення.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.08.2010 року було задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна.

05.04.2011 року Деснянським районним судом м. Києва на підставі зазначеного рішення було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 91 259 грн. 39 коп.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 14.04.2011 року відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення до 21.04.2011 року. Постановою державного виконавця від 18.04.2011 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 Оскільки боржником у наданий державним виконавцем строк рішення суду виконане не було, розпочалося його примусове виконання.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що за боржником ОСОБА_2 на праві власності зареєстроване нерухоме майно, а саме гаражний бокс АДРЕСА_1. Державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, згідно з яким описане майно потребує оцінки експерта.

Відповідно до звіту про оцінку майна - гаражного боксу АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_2, від 27.08.2014 року та висновку про оцінку майна від 27.08.2014 року, ринкова вартість об'єкту оцінки становить 108 138 грн. ( а.с. 95, том 1).

10.03.2015 року в межах виконавчого провадження відбулися електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: гаражного боксу АДРЕСА_1, що належав на праві власності ОСОБА_2

Згідно з Протоколом проведення електронних торгів № 59747 , організатором яких є Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, електронні торги відбувались 10 березня 2015 року у період часу з 9-00 год. до 18-00 год.

Стартова ціна гаражного боксу була визначена у сумі 86 510 грн. 40 коп., відповідно до акту уцінки майна від 04.02.2015 року, складеного державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві ( а.с. 103, т.1).

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів, переможцем торгів визнаний учасник № 15 ОСОБА_6, який запропонував найвищу цінову пропозицію - 169 560 грн. 32 коп. (а.с.100,101, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично оспорює дії, рішення та бездіяльність державного виконавця, допущені до призначення прилюдних торгів та не стосуються безпосередньо правил проведення прилюдних торгів. Оскільки дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, то визнання прилюдних торгів недійсними не може бути належним способом захисту прав позивача у даному випадку.

Крім того, враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції вважав, що оскільки вимогами позивача є вимоги про визнання прилюдних торгів такими, що проведені з порушеннями закону, то застосування до спірних правовідносин вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України є безпідставними, а тому відсутні підстави для захисту її порушених прав у обраний позивачем спосіб.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав відмови у задоволенні позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що спірні правовідносини щодо порядку реалізації арештованого майна врегульовано Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень та Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року.

Відповідно до п.1 Розділу ІІ Тимчасового порядку реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 1 ст. 58 вказаного Закону передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

З матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що звіт з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності було складено 27.08.2014 року. 01.09.2014 року державним виконавцем на адреси стягувача та боржника направлені листи з копією першої сторінки висновку про вартість майна боржника.

Проте в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази тих обставин, що позивач в межах строку, визначеного ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», подала державному виконавцю заперечення щодо результатів здійснення оцінки майна.

Доводи позивача про те, що державний виконавець Вахрушева Р.М. не відреагувала на заяву позивача від 23.12.2014 року про рецензування звіту про оцінку майна від 27.08.2014 року, правильно не були прийняті до уваги судом першої інстанції як підстава для задоволення даного позову, оскільки такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 жовтня 2012 року по справі № 6-116цс12, що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону). Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач ОСОБА_2 просить визнати прилюдні торги від 10 березня 2015 року, такими, що проведені з порушенням вимог закону ( а.с. 80, том 3), не заявляючи при цьому вимог про визнання прилюдних торгів недійсними з огляду на те, що ні акт про проведення прилюдних торгів, ні свідоцтво про право власності на предмет прилюдних торгів не були складені.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки обраний позивачем спосіб не може бути належним способом захисту прав позивача.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 року по справі № 6-174цс12, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням.

Так, відповідно до частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд України у постанові від 25.11.2015 року по справі № 6-1749цс15, проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про те, що на момент проведення прилюдних торгів 10 березня 2015 року звіт про оцінку нерухомого майна від 27 серпня 2014 року втратив чинність, колегія суддів не приймає до уваги як підставу для скасування рішення, оскільки позовних вимог про визнання прилюдних торгів недійсними позивач не заявляла та не посилалась, які саме права та законні інтереси позивача, як боржника у виконавчому провадженні, були порушені внаслідок проведення електронних торгів через 10 днів після закінчення шестимісячного строку дії звіту про оцінку майна, та за тих обставин, що визначена звітом вартість майна становить 108 138 грн., тоді як майно було продано з торгів за ціною - 169 560 грн. 32 коп.

Доводи апелянта про те, що її не було належним чином повідомлено про проведення прилюдних торгів, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки зазначена обставина не є підставою для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання прилюдних торгів такими, що проведені із порушенням закону.

Як правильно визначив суд першої інстанції , відповідно до п.1 розділу 1 Тимчасового порядку реалізації арештованого нерухомого майна шляхом проведення електронних торгів, електронні тори проводяться за допомогою засобів мережі Інтернет на веб-сайті електронних торгів. Даний веб-сайт працює у цілодобовому режимі та є доступним усім користувачам мережі Інтернет.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові № 6-323цс16 від 16.03.2016 року, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгівнедійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального і матеріального права не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: