№ 2/243/34/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2016 року Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Лаптєва М.В.
при секретарі Мороз К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , -
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності та надавши право представляти свої інтереси своєму представнику. Позов просила задовольнити.
Представник позивача, ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, до судового засідання не зявився надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити.
Представник відповідача, ОСОБА_5, у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донеччина», причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався.
Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд вправі постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, та наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.
Виконання договірного зобов'язання - це процес, динамічний стан зобов'язання, завдяки якому реалізуються (здійснюються) права і обов'язки сторін зобов'язання.
Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.
Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15- відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.
З розписки складеної 25.10.2012 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобовязується повернути 5600 грн. ОСОБА_1 в короткий строк. Таким чином конкретний строк в межах якого відповідач мав повернути борг або кінцеву дату коли сума коштів мала бути повернута розпискою не визначено.
Згідно положень п.2 ч.1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Однак матеріали справи не містять письмових відомостей звернення позивачки з вимогою до відповідача про повернення суми позики, хоча ОСОБА_1 достовірно знає адресу його місця проживання, що вбачається із змісту позовної заяви.
У звязку з чим суд визнає вимоги позивача про стягнення заборгованості передчасними та такими що не підлягають задоволенню.
Позовні вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів та 3% річних також задоволенню не підлягають оскільки є похідними від вимог про стягнення заборгованості.
Вимоги про компенсацію грошових коштів по догляду за матірю позивачки не підлягають задоволенню оскільки не передбачені змістом укладеного договору позики.
Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати».
У звязку з відмовою в задоволенні позову суд приходить до переконання що судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 1046, 1047,1049 ЦК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: М.В. Лаптєв