Провадження № 2/344/2242/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

19 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з наведеним позовом до відповідачів, мотивуючи тим, що 29 жовтня 2012 року відповідач ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки Daewoo Matiz, номерний знак НОМЕР_1, порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ-66, номерний знак НОМЕР_2. Внаслідок ДТП автомобіль, який керував ОСОБА_2 та який належить на праві власності позивачці зазнав механічних пошкоджень. Згідно висновку авто товарознавчого дослідження позивачці завдано матеріального збитку на суму 78 871 грн. 90 коп. ОСОБА_2 керував автомобілем без дозволу позивачки, дозвіл на керування автомобілем позивачка надавала відповідачу ОСОБА_3, а тому відповідачі повинні відшкодовувати шкоду завдану позивачці спільно.

В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримав з мотивів наведених в ньому.

Відповідачі в судові засідання не зявлявся, про час та місце судових засідань повідомлялись належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Позивачка є власником автомобіля марки Daewoo Matiz, номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Позивачка стверджує, а відповідач ОСОБА_3 не заперечив, що вона усно доручила відповідачу керувати її транспортним засобом.

29 жовтня 2012 року відповідач ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки Daewoo Matiz, номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачці, не вибрав безпечної швидкості руху, не справився з керуванням, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ-66, номерний знак НОМЕР_2.

Вина ОСОБА_2 встановлена постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.11.2012 року (а.с.3).

Права на керування автомобілем позивачки відповідач ОСОБА_2 не мав, доказів протилежного він суду не надав.

Як вбачається із висновку № 458 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 11 лютого 2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Daewoo Matiz, становить 78 871 грн. 90 коп. (а.с.4-24).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

В проведеному Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках зазначено, що тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідачі в судові засідання не зявлялись, доказів на спростування вимог позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди суду не надали.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

За таких обставин суд вважає, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2, оскільки саме його вина встановлена судом, на користь позивачки в розмірі 78 871 грн. 90 коп. слід задовольнити, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 суму вартості матеріального збитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому з відповідача ОСОБА_2 також слід стягнути на користь позивача понесені нею витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково.

На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, ст.ст. 15, 16, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61 ч.1, 88 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 78 871 грн. 90 коп. (сімдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят одна гривня 90 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди та 788 грн. 71 коп. судового збору.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідачів.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 квітня 2016 року.

Суддя Бабій О.М