АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 678/390/15-ц
Провадження № 22-ц/792/507/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар : Гриньова А.М.,

з участю : позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представників відповідачів Ліщишина О.А., Гринишина І.П., Пилипчука С.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 678/390/15ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду від 15 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, відділу капітального будівництва Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу Паціюк Ольга Анатоліївна, про визнання договору міни недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом вказував, що 20 січня 2006 року між ним та УМВС України в Хмельницькій області був укладений договір міни. За цим договором сторони погодились обміняти, зокрема, ОСОБА_1, належну йому 61/100 частину житлового будинку АДРЕСА_2 на належне УМВС України в Хмельницькій області, відступлення права вимоги по фінансуванню будівництва 3-х кімнатної квартири № 88 загальною площею 86,6 кв.м на 5-му поверсі житлового будинку АДРЕСА_1, (яке належить УМВС України в Хмельницькій області згідно із договором № 4/1088-05 на дольову участь в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 від 15 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області 20 січня 2006 року і зареєстрований в реєстрі за № 74). В обґрунтування позову вказував, що договір міни між ними був укладений неправомірно, оскільки право вимоги не є товаром в розумінні глави 13 ЦК України, право власності на товар у нього, позивача, за таким договором міни не виникло. Також вказував, що відповідачем УМВС України в Хмельницькій області не було дотримано істотних умов договору, а саме, не виконано зобов'язання по будівництву квартири, не зазначено строк виконання зобов'язання. Позивач зазначав, що обмінявши частину житлового будинку на дольову участь в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1, вони, сторони, фактично, порушили положення чинного законодавства. Крім того, внаслідок такого обміну, відповідач набув право власності на майно без правової підстави. Тому просив ухвалити ________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Курнос С.О. провадження № 22-ц/792/507/16

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 19

рішення, яким визнати договір міни, укладений 20 січня 2006 року між ним та УМВС України в Хмельницькій області недійсним.

Рішенням Летичівського районного суду від 15 січня 2016 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким задоволити позов, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що під час розгляду справи суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про витребування письмових доказів, зокрема, інвентаризаційної справи з Хмельницького БТІ на житловий будинок по АДРЕСА_2. На думку апелянта, дослідження вказаного письмового доказу має суттєве значення для встановлення дійсних обставин справи. Також вказує, що суд не в повній мірі дослідив чи відповідає вимогам закону щодо форми договор на дольову участь у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1. Апелянт вважає, що при укладенні вказаного договору не було дотримано вимог щодо його форми, тому цей договір є недійсним.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 3, 4 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір міни відповідає вимогам чинного законодавства, а також позивачем пропущено строк звернення до суду. Однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна.

Так судом встановлено, що 15 грудня 2005 року між відділом капітального будівництва УМВС України в Хмельницькій області, як «Виконавцем» та ОСОБА_1, як «Дольовиком» було укладено договір № 4/1088-05 на дольову участь в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому. Предметом цього договору є взаємовідносини між «Виконавцем» та «Дольовиком» по фінансуванню будівництва 3-х кімнатної квартири загальною площею 86,6 кв.м. за № 88 в житловому будинку по АДРЕСА_1. За умовами договору «Дольовик» зобов'язується протягом будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 сплатити загальну вартість квартири, яка на 15 грудня 2005 року склала 173200 грн. В якості дольової участі у будівництві «Дольовик» передає 3-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_2, загальною площею 175,6 кв.м., яку сторони оцінили в 173200 грн.

20 січня 2006 року між ОСОБА_1 та Управлінням МВС України в Хмельницькій області було укладено нотаріально посвідчений договір міни, за умовами якого ОСОБА_1 міняє належну йому 61/100 частину житлового будинку по АДРЕСА_2, а Управління МВС України в Хмельницькій області уступає свої вимоги по фінансуванню будівництва 3-х кімнатної квартири загальною площею 86,6 кв.м. за № 88 в житловому будинку по АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому (згідно договору № 4/1088-05 на дольову участь в будівництві житлового будинку від 15 грудня 2005 року, укладеному між ВКБ УМВС України в Хмельницькій області та ОСОБА_1.) В результаті обміну Управління МВС України в Хмельницькій області стає власником 61/100 частину житлового будинку по АДРЕСА_2, а ОСОБА_1 набуває права вимоги по фінансуванню будівництва 3-х кімнатної квартири загальною площею 86,6 кв.м. за № 88 в житловому будинку по АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому. Управління МВС України в Хмельницькій області набуває права власності на 61/100 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

У відповідності до ст. ст. 715, 716 Цивільного кодексу України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги).

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Ст. ст. 177, 178 ЦК України передбачено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Згідно ст. ст. 179, 190 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

У відповідності до ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з аналізу норм цивільного законодавства, предметом договору міни може бути товар, тобто річ, майно, майнові права та обов'язки, робота, послуги в розумінні понять, визначених статтями 179, 190 Цивільного кодексу України.

В договорі міни предметом договору з боку Управління МВС України в Хмельницькій області є право вимоги по фінансуванню будівництва 3-х кімнатної квартири загальною площею 86,6 кв.м. за № 88 в житловому будинку по АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому (згідно договору № 4/1088-05 на дольову участь в будівництві житлового будинку від 15 грудня 2005 року).

Однак з врахуванням вищевказаних норм цивільного законодавства слід прийти до висновку, що таке право вимоги не може бути предметом договору міни, оскільки не є в розумінні вимог ст. 715 ЦК України товаром, річчю, майновим правом, роботою, послугами.

При цьому до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а право вимоги по фінансуванню будівництва квартири не може бути предметом договору купівлі-продажу.

Крім того взагалі не зрозуміла правова природа поняття «право вимоги по фінансуванню будівництва квартири», адже речових прав чи права власності на квартиру позивач не набув та з цього поняття не вбачається які саме права набуває позивач до квартири за № 88 в житловому будинку по АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому. Тобто, має місце юридична невизначеність поняття «право вимоги по фінансуванню будівництва квартири».

Також не встановлено на якій підставі Управління МВС України в Хмельницькій області володіє «правом вимоги по фінансуванню будівництва» 3-х кімнатної квартири загальною площею 86,6 кв.м. за № 88 в житловому будинку по АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому згідно договору № 4/1088-05 на дольову участь в будівництві житлового будинку від 15 грудня 2005 року.

Управління МВС України в Хмельницькій області не є стороною договору № 4/1088-05 на дольову участь в будівництві житлового будинку від 15 грудня 2005 року.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що оспорюваний договір міни суперечить вимогам ст.ст. 715, 716 Цивільного кодексу України, укладений з порушенням норм цивільного законодавства, а тому в силу вимог ст.ст. 203, 215 вказаного Кодексу є недійсним, а висновки суду першої інстанції щодо правомірності даного правочину хибними.

В той же час відповідно до ст.ст. 256 , 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила.

У відповідності до ч.ч. 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачаться з матеріалів справи, оспорюваний договір міни був укладений сторонами 20 січня 2006 року, підписаний особисто позивачем, а з позовом до суду позивач звернувся 15 листопада 2015 року через 9 років 10 місяців з пропуском строку позовної давності.

Тобто позивачу достеменно було відомо про предмет договору міни, його умови та зміст.

При цьому ОСОБА_1 не навів поважних причин, з яких ним пропущено строк позовної давності.

В апеляційній скарзі апелянт взагалі не зазначає чому він пропустив строк звернення до суду, не вказує на певні поважні причини пропуску цього строку та чому рішення суду про відмову в позові з цих причин є неправомірним.

В суді першої інстанції відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності при вирішенні цього спору.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову в позові за спливом строку позовної давності відповідає нормам цивільного законодавства.

Однак, в той же час, відмовляючи у задоволенні позову з одночасно з його безпідставністю та за пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції, не врахував наступного.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову в зв'язку, одночасно, з його безпідставністю та пропуском строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову одночасно за його безпідставністю та за пропуском строку позовної давності пропуску суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права.

При цьому, ухвалюючи рішення, колегія суддів звертає увагу на те, що на час подання позову житловий будинок по АДРЕСА_2 поділений на дві квартири № 1 і № 2, власниками квартири № 1 в рівних частках є сім'я Кучменків з трьох осіб, а власниками квартири № 2 в рівних частках є сім'я Сірик з чотирьох осіб. Під час розгляду справи в суді першої інстанції вказані особи до участі в справі в якості третіх осіб залучені не були, а апеляційний суд в силу процесуального законодавства на стадії апеляційного розгляду не може залучити цих осіб до участі в справі.

Проте, враховуючи, що в цій справі право власності зазначених осіб не оспорюється, позов не підлягає задоволенню за пропуском строку давності, колегія суддів вважає, що рішенням по вказаній цивільній справі права власності власників квартир № 1 і № 2 в спірному житловому будинку не порушується, отже відсутні підстави для скасування судового рішення з підстав не залучення даних осіб до участі в справі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини рішення посилання як на підставу відмови в позові - відповідність договору міни вимогам цивільного законодавства, тобто за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 , 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Летичівського районного суду від 15 січня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання як на підставу відмови в позові - відповідність договору міни вимогам цивільного законодавства, тобто за безпідставністю позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко