Номер провадження: 22-ц/785/2503/16
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

Кононенко Н.А.

при секретарі Фабіжевській Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянкуза апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради, в якому просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилався на те, що він є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни і інвалідів війни.

Починаючи з 1997 року по 2004 рік, ОСОБА_3 неодноразово звертався з заявами до Одеської міської ради про виділення йому земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва.

У 2006 році постановою Київського районного суду м. Одеси було зобов'язано Одеське міське управління земельних ресурсів у встановленому земельним законодавством України порядку підготувати всі необхідні документи для надання йому земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на розі з АДРЕСА_2, зобов'язано Одеську міську раду у встановленому законом порядку внести документи по наданню йому земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, на розі з вулицею Художника Федорова (колишня Пархоменка), на розгляд сесії Одеської міської ради.

Рішенням сесії Одеської міської ради від 05 жовтня 2007 року №1784-V «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі», йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, на розі з АДРЕСА_2, для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд.

Висновками управління архітектури та містобудування Одеської міської ради №01- 11/657-225ПЗ-К від 22 квітня 2014 року і управління держземагенства у м. Одесі Одеської області № 711/В від 26 червня 2014 року вищевказаний проект землеустрою було погоджено.

На цій підставі управлінням держземагенства у м. Одесі, 01 жовтня 2014 року проведена державна реєстрація вказаної земельної ділянки і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно з відповідями Одеської міської ради вказаний проект не був затверджений через те, що не набрав достатню кількість голосів депутатів міської ради, що змусило позивача звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності.

В судовому засіданні:

- позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити;

- представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає за необхідне їх відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову, суд першої інстанції правильно, на підставі ст.ст. 12, 80, 83, 116 ЗК України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виходив з наступного.

ОСОБА_3 є інвалідом II групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Органи виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих рад зобов'язані надати допомогу інвалідам війни у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку.

У 2006 році позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом на бездіяльність Одеського міського управління земельних ресурсів та Одеської міської ради.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2006 року позов ОСОБА_3 було задоволено.

Зобов'язано Одеське міське управління земельних ресурсів у встановленому земельним законодавством України порядку підготувати всі необхідні документи для надання ОСОБА_3 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 на розі з АДРЕСА_2.

Зобов'язано Одеську міську раду у встановленому законом порядку внести документи по наданню ОСОБА_3 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 на розі з вулицею Художника Федорова (колишня Пархоменка) на розгляд сесії Одеської міської ради.

Рішенням Одеської міської ради від 05 жовтня 2007 року №1784-У ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 на розі з АДРЕСА_2, для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд.

Рішенням Одеської міської ради від 29 жовтня 2014 року № 5682-УІ було внесено уточнення до пункту 69 додатка до рішення Одеської міської ради від 05 жовтня 2007 року №1784-У «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі», в частині адреси земельної ділянки, а саме: замість адреси «...АДРЕСА_1 на розі з АДРЕСА_2...» вважати вірною адресу «... АДРЕСА_1».

13 грудня 2011 року між комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро при управлінні земельних ресурсів» та ОСОБА_3 було укладено договір №146/11-фіз про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро при управлінні земельних ресурсів» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1.

Висновками управління архітектури та містобудування Одеської міської ради №01/1 1657- 22ПЗ-К від 22 квітня 2014року і управління держземагенства у м. Одесі Одеської області № 711/В від 26 червня 2014 року вищевказаний проект землеустрою було погоджено.

01 жовтня 2014 року управлінням держземагенства у м. Одеса було проведено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 014 від 01 жовтня 2014 року.

14 серпня 2015 року позивач звернувся до Одеської міської ради з заявою щодо відведення йому у приватну власність земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

На вищевказане звернення, 10 вересня 2015 року, ОСОБА_3 отримав лист № 01-26/Л-34-950/2, в якому департамент комунальної власності Одеської міської ради повідомив, що проект рішення Одеської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (присадибна ділянка)», вносився на сесію Одеської міської ради від 10 червня 2015 року, але даний проект не набрав достатню кількість голосів.

Повідомлено, що зазначений вище проект рішення буде внесено вдруге на чергову сесію Одеської міської ради.

Листом від 02 жовтня 2015 року №Л-136/3-гс, Одеська міська рада, на звернення позивача від 11 вересня 2015 року, повідомила, що проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу гр. ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)», вносився на сесію Одеської міської ради, однак вказаний проект не був затверджений через те, що не набрав достатню кількість голосів депутатів міської ради.

Листом від 15 жовтня 2015 року № Л-173/3-гс Одеська міська рада повідомила позивача про те, що Одеська міська рада не приймала рішення про затвердження землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність гр. ОСОБА_3 земельної ділянки пл. 0,1000 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Проекти рішень з цього питання, які були внесені на розгляд сесій Одеської міської ради 10 червня 2015 року та 10 вересня 2015 року не набрали необхідної кількості голосів.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та керуватися у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст віднесено передачу - земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України.

Питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської рад.

Земля є об'єктом права власності Українського народу та основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а права власника від імені Українського народу здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності, які відповідно до положень ст. 83 ЗК України складаються з усіх земель в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельних ділянок за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Землі, що належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Питання щодо відчуження земель комунальної власності є виключною компетенцією відповідної міської ради та вирішуються виключно на пленарних засіданнях такої ради шляхом прийняття рішень.

У вищевказаних листах Одеської міської ради зазначено, що проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу гр. ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)», вносився на сесію Одеської міської ради, однак вказаний проект не був затверджений через відсутність детального плану території, а також через те, що не набрав достатню кількість голосів депутатів міської ради.

При цьому, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко