Справа № 405/344/15-ц
Провадження №2/405/81/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

та представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє як законний представник в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права постійного користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, яка діє також як законний представник в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулася до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_8, в якому просила визнати право постійного користування житлом (сервітуту) за нею (ОСОБА_5М.) та неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а саме: трьома кімнатами в будинку АДРЕСА_1, належного відповідачу ОСОБА_8, які позначені в технічному паспорті на цей будинок в розділі «План будинку» цифрами «3-5», «3-6», «3-7» із правом закривати ці кімнати власними замками та не допускати в ці кімнати сторонніх осіб; а також просила визнати за нею (ОСОБА_5М.) та неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, право постійного вільного, цілодобового користування (сервітуту) місцями загального користування в другому будинку за адресою: АДРЕСА_2, позначеному на плані літерами «Д, Д`, д, д`», а саме: користування входом до будинку, прихожими, проходами та коридорами будинку, кухнею, санвузлом, душовою кабінкою, надвірними забудовами, присадибною ділянкою, хвірткою та воротами на вулицю.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона (ОСОБА_5М.) знаходиться в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який є сином відповідача. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, при цьому, вони проживають в другому жилому будинку, який побудований відповідачем на території домоволодіння останнього і позначений на схематичному плані в технічному паспорті на домоволодіння від 28.11.2011 року літерами «Д, Д`, д, д`», повністю займаючи весь другий будинок. Власником будинку за адресою: АДРЕСА_3 є відповідач, який зареєстрував в ньому, як членів сімї, її (позивача) та трьох неповнолітніх дітей. Також позивач зазначила, що, разом із відповідачем, вона вела спільне господарство, за рахунок своїх власних коштів вона оплачувала комунальні послуги, робили реконструкції та ремонти, проводили газ, опалення будинку, встановлювали лічильні прилади, крім того, вона разом з відповідачем, її чоловік та їх діти приймали участь в прибиранні будинку, поточних ремонтних роботах, обробляли присадибну ділянку. Також зазначила, що після того, як її чоловік та син відповідача ОСОБА_3 подав до суду позов про розірвання шлюбу, вона (позивач) добровільно намагалась визначити із відповідачем право постійного користування житлом (сервітуту), оскільки у неї та неповнолітніх дітей немає власного житла, а її батьки не мають фізичної можливості розмістити її з дітьми на власній житловій площі, у звязку з чим вона вимушена постійно користуватися будинком відповідача, однак останній чинить перепони їй (позивачу) та дітям в проживанні в будинку, внаслідок чого вона (позивач) змушена звернутися до суду.

Позивач та в її інтересах представник під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили позов задовольнити. Додатково представник позивача зазначив, що з 18.11.2008 року ОСОБА_1 разом з її колишнім чоловіком ОСОБА_3 та двома неповнолітніми дітьми за згодою відповідача вселилися в будинок, який знаходиться на території домоволодіння відповідача. Однак після розірвання шлюбу з ОСОБА_3, відповідач особисто вимагав від позивача виселитися із будинку разом із трьома дітьми до першого травня 2015 року, після чого почав штучно погіршувати умови проживання.

Крім того, зазначив, що відповідач не надав жодного письмового доказу на підтвердження тих фактів, що він поніс витрати на реконструкцію будинку, в той час як свідчення свідків зі сторони позивача підтвердили факт наявності домовленості про участь її (позивача), та її родини в будівельних та ремонтних роботах у будинку, понесених витрат на ці роботи, факт домовленості із відповідачем про те, що будинок, який має статус жилого будинку, має всі комунальні зручності для постійного проживання в ньому, - буде постійним місцем проживання для неї (позивача), її колишнього чоловіка та трьох неповнолітніх дітей, а також про порядок і розмір участі кожної із сторін в утриманні будинку.

Представники відповідача під час судового розгляду справи заперечували щодо предявленого до ОСОБА_8 позову, просили відмовити позивачу в його задоволенні, зазначивши на обґрунтування заперечень, що 1/2 частина домоволодіння по вул. Чернишевського, 103 у м. Кіровограді на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.1962 року та договору купівлі-продажу частину житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель від 10.06.2008 року належить відповідачу. 18 листопада 2008 року позивач, являючись дружиною сина відповідача, разом із дітьми за згодою відповідача вселилася до зазначеного домоволодіння із відповідною реєстрацією місця проживання. За згодою відповідача позивач з родиною заселилася в окремий будинок на території домоволодіння відповідача. Фактично дві сімї жили окремо, кожна сімя самостійно оплачувала комунальні послуги, спільне господарство ніколи не вели. Посилання позивача на прийнятті участі в утриманні та облаштуванні домоволодіння представники відповідача вважали безпідставними та такими, що спростовуються доказами, зокрема, тим, що будинок, в якому проживає позивач, був збудований власноруч відповідачем в період з 1984 по 1987 рік на підставі дозволу Ленінської районної ради №3467 від 11.10.1984 року та дозволу виконавчого комітету Кіровоградської міської ради №124 від 25 лютого 1999 року. Газопостачання новозбудованого житлового будинку по вул. Чернишевського, 103 було проведено відповідачем у 2003 році; у 2004 році будинок був облаштований газовим котлом та змонтовано побутовий лічильник. Також, у липні 2006 року за усною домовленістю із дружиною відповідача, яка платила грошові кошти за виконану роботу, було здійснено добудову флігелю з кухнею, а також встановлені вікна. При цьому, за рахунок власних коштів позивач оплачувала лише надані послуги газопостачання по фактичним показникам газового лічильника, всі інші комунальні послуги відповідач оплачував самостійно. Будь-які ремонтні роботи та реконструкції у будинку за час проживання позивача у будинку не проводилися. 30 січня 2015 року шлюб між позивачем та сином відповідача було розірвано. Крім того, посилаючись на положення ч.1 ст.402 ЦК України, ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України, представники відповідача також зазначили, що позивач відповідно до положень чинного законодавства не була і не є на даний час членом сімї власника домоволодіння відповідача ОСОБА_8, та не вела з останнім спільного господарства, а відтак позивач не є субєктом сервітутного правовідношення щодо користування домоволодінням по вул. Чернишевського, 103 у м. Кіровограді, власником якого є відповідач. Підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої, в тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом як встановлення права користування чужим майном сервітуту, тобто, необхідність встановлення сервітуту позивачу можлива у випадку, якщо вона не має іншого житла, проте, як вбачається з копії паспорта позивача, остання в період з 18 серпня 2001 року по 07 жовтня 2010 року була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, м. Кіровоград, де проживає мати позивача. Крім того, позивач у своїх позовних вимогах визначає на власний розсуд житлові приміщення, з приводу яких просить визнати за нею сервітутне право, без врахування інтересів відповідача, як власника.

Заслухавши пояснення позивача та в її інтересах представника, заперечення проти позову представників відповідача, свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 16.03.2001 року, який було розірвано 30 січня 2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ОЛ № 057961, видане Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції 12.06.2001 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №815, та синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ № 088370, виданим Центральним відділом реєстрації громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції 08.02.2009 року, актовий запис за №139, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-ОЛ № 086269 видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 12 січня 2010 року, актовий запис за №44. Батьками дітей в свідоцтвах про народження зазначені: в графі батько ОСОБА_3, в графі мати ОСОБА_1.

Судом також встановлено, що місце проживання позивача ОСОБА_1 з 07.10.2010 року зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8.

Відповідно до довідки квартального комітету №11 Ленінського району м.Кіровограда від 14.01.2015 року за вказаною вище адресою (АДРЕСА_4) проживають ОСОБА_1, невістка ОСОБА_8, ОСОБА_3, син ОСОБА_8 та онуки ОСОБА_8 - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Крім того, встановлено, що 1/2 частина домоволодіння №103 по вул.Чернишевського у м.Кіровограді належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону від 30.01.1962 року, зареєстровано в реєстрі за №2-309, та договору купівлі-продажу від 10.06.2008 року, зареєстровано в реєстрі за №3-723, відповідачу ОСОБА_8

Окрім того, встановлено, що ОСОБА_8 на підставі рішення виконкому Ленінської ради народних депутатів №467 п.п.1.18 від 17.10.1984 року видано дозвіл на будівництво сараю, розміром 5,0х3,0м, літньої кухні, розміром 3,35х3,0м в домоволодінні по вул.Чернишевського, 103.

Відповідно до дозволу №124 від 25.02.1999 року Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, виданого ОСОБА_8 на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів №942 від 12.11.1997 року останньому видано дозвіл на будівництво літньої кухні розміром 5,3х5,2 + 3,0х1,3м за згодою співвласників в домоволодінні по вул.Чернишевського, 103.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 зі згоди відповідача ОСОБА_8, який є власником АДРЕСА_5 по вул.Чернишевського у м.Кіровограді, 18 листопада 2008 року вселилася разом з чоловіком сином відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_3 та двома неповнолітніми дітьми, до окремого приміщення, придатного до проживання, яке було реконструйовано з літньої кухні (дозвіл на будівництво сараю, розміром 5,0х3,0м, літньої кухні, розміром 3,35х3,0м в домоволодінні по вул.Чернишевського, 103 від 17.10.1984 року, дозвіл на будівництво літньої кухні розміром 5,3х5,2 + 3,0х1,3м за згодою співвласників в домоволодінні по вул.Чернишевського, 103 від 25.02.1999 року), розташованого на території домоволодіння по вул.Чернишевського, 103 у м.Кіровограді, належного відповідачу, та з 07.10.2010 року зареєструвала своє місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8.

Судом також встановлено, і зазначені обставини не заперечувалися сторонами по справі, що відповідачу ОСОБА_3 належить на праві власності 1/2 частина будинку №103 по вул.Чернишевського у м.Кіровограді.

Позивач ОСОБА_1 як на підстави позовних вимог зазначила про те, що відповідач як власник будинку, зареєстрував в ньому як членів сімї її (позивача) та трьох її дітей, її родина постійно проживала у другому будинку, який було побудовано відповідачем на території його домоволодіння, та який позначений в технічному паспорті на домоволодіння літерами «Д, Д1, д, д1», при цьому вона (позивач) разом з відповідачем вела спільне господарство, за власний кошт оплачувала комунальні послуги, приймала участь у реконструкції та ремонту будинку, після розірвання шлюбу з сином відповідача, вона намагалася вирішити питання з відповідачем щодо права постійного користування (сервітуту) його (відповідача) жилим будинком для неї та дітей, однак згоди не було досягнуто.

Частиною першою ст.165 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Це дружина наймача, їх діти і батьки, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст.405 ЦК України).

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що для визнання права на житло правове значення має факт постійного проживання в будинку саме з власником будинку і ведення з ним спільного господарства.

Позивач ОСОБА_1 та в ї інтересах представник як на підстави позовних вимог вказували на те, що позивач разом з відповідачем вела спільне господарство, за рахунок своїх власних коштів оплачувала комунальні послуги, здійснювали реконструкцію та ремонт в будинку, проводили воду, газ, опалення будинку, встановлювали лічильні прилади, разом з відповідачем приймала участь в прибиранні будинку та поточних ремонтних роботах.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона проживає за адресою Чернишевського, 103, зазначений будинок умовно поділений на дві частини, власником 1/2 частини є ОСОБА_8, вона є власником іншої частини будинку. Також, зазначила, що за вказаною адресою вона постійно проживає з 2002 року, відповідач ОСОБА_8 разом з дружиною проживає в 1/2 частині будинку №103 по вул.Чернишевського, крім того, на території даного домоволодіння відповідач побудував також літню кухню, яку в подальшому перебудував в жилу прибудову, завівши туди світло, газ, та пустив проживати в прибудову позивача з її сімєю. Вказала, що на даний час позивач не проживає за вказаною вище адресою, крім того, вона бачила, як позивач ОСОБА_1 влітку, 2015 року добровільно залишила дане помешкання, забравши свої речі, і зазначений факт посвідчений нею в акті про непроживання, який вона підписала на прохання відповідача ОСОБА_8 та його дружини.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що з травня 1984 року вона проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9, відповідач ОСОБА_8 отримав спадщину від батьків, іншу частину відкупив у сестри, та є власником 1/2 частини будинку №103 по вул.Чернишевського у м.Кіровограді, при цьому, коли син ОСОБА_8 - ОСОБА_3 одружився з позивачем, то вони всі разом місяці два проживали в старій хаті - 1/2 частині будинку на вул.Чернишевського, 103, а потім середньому сину купили хату на вул.Свердлова, у м.Кіровограді, і всі разом переїхали жити на Свердлова, 114 у м.Кіровограді, а по Чернишевського, 103, у відповідача ОСОБА_8 був побудований сарай, який відповідач разом з дружиною добудував як хату, при цьому йому допомагав брат сестри, після чого, ОСОБА_8 разом з дружиною проживав в 1/2 частині будинку №103 по вул.Чернишевського, а позивач разом з чоловіком ОСОБА_3 та дітьми перейшли проживати в нову прибудову, яка була побудована як «хата», однак документально вона не була оформлена. Свідок також зазначила, що їй відомо про те, що позивач ОСОБА_1 разом з дітьми в липні, 2015 року пішла проживати до своєї матері, забравши свої речі.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_10 з 1999 року. Позивач ОСОБА_1 разом з чоловіком та дітьми приблизно вісім років тому назад заселилися в літню кухню, яку побудував власними силами відповідач ОСОБА_8 разом з дружиною на території домоволодіння по вул.Чернишевського, 103 у м.Кіровограді, та в якій (літній кухні) є 3-4 кімнати, там є газ, вода. Свідок зазначила, що вона бачила, як будівництвом літньої кухні займався відповідач, та не бачила, щоб там щось будувала позивач разом з чоловіком.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що з 1979 року вона проживає з відповідачем ОСОБА_8, з 1999 року, - у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_8 є власником 1/2 частини будинку, що становить дві кімнати, №103 по вул.Чернишевського у м.Кіровограді, власником іншої частини будинку є ОСОБА_9 Позивач ОСОБА_1 у 2001 році вийшла заміж за ОСОБА_3, при цьому до 07.10.2010 року була зареєстрована за адресою Чернишевського, 43 у м.Кіровограді, в будинку, який належить її (позивача) матері, а з 07.10.2010 року позивач зареєструвала своє місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_11. Свідок також зазначила, що у 1984 році вона разом з чоловіком ОСОБА_8 на підставі отриманого дозволу на території домоволодіння побудували сарай, а потім до сараю пристроїли літню кухню, у 2004 році провели із хати по вул.Чернишевського, 103 до літньої кухні газову трубу, встановили котел, поставили лічильники, після чого ще добудували літню кухню, пристроїли коридорчик. Також зазначила, що у 2001 році вона продала належну їй квартиру та купила середньому сину хату по вул.Свердлова, 114 у м.Кіровограді, та в подальшому, приблизно в вересні, 2001 року всі (вона з чоловіком ОСОБА_8, син ОСОБА_3 з невісткою ОСОБА_1, та її (невістки) мати) перейшли проживати на Свердлова, 114 у м.Кіровограді, з метою економії по оплаті комунальних послуг, де, приблизно три роки проживали всі разом. 17 листопада 2008 року в прибудову по вул.Чернишевського, 103 з Свердлова, 114 переїхали проживати позивач з чоловіком та двома дітьми, а вона з чоловіком проживали окремо в двох кімнатах 1/2 частини будинку №103 по вул.Чернишевського у м.Кіровограді. До 2010 року в прибудові не було води, за газ, який було проведено в прибудову, позивач оплачувала самостійно. Свідок також зазначила, що літня кухня фактично була реконструйована, і це може уже бути будинок, однак документи на нього не оформлені, і зазначена прибудова є без адреси. Крім того, зазначила, що 30 січня 2015 року шлюб між позивачем та її сином було розірвано, при цьому, її чоловік ОСОБА_8 запропонував позивачу, щоб вона залишилася проживати в прибудові та оплачувала за світло, за газ, запропонував також укласти договір оренди, з оплатою в місяць 800 грн., на що остання відмовилася. В період до 01.04.2015 року позивач оплачувала за газ. Також зазначила, що позивач разом з дітьми до 25 червня 2015 року проживала в прибудові по вул.Чернишевського, 103 у м.Кіровограді, а 27 червня 2015 року перейшла проживати до своєї матері на Чернишевського, 43 у м.Кіровограді, 22 серпня 2015 року позивач з прибудови забрала всі свої речі, приїхала машиною, погрузивши в машину свої речі в кількості 34-ох мішків, мішки були упаковані, вона з чоловіком допомагала переносити їх до машини, старший онук ОСОБА_11 проживав у них до 21 серпня 2015 року.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що позивач є її рідною донькою, яка у 2001 році вийшла заміж за сина відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_3, та після одруження діти почали проживали на Чернишевського, 103 у м.Кіровограді, а потім дружина відповідача у 2001 році купила будинок по вул.Свердлова, у м.Кіровограді і вони всі разом (свати, діти та вона (свідок) переїхали проживати в будинок на вул..Свердлова, де проживали три роки, вели спільний бюджет, половина з якого йшла на потреби сімї, на їжу, а половина на будівництво по вул.Чернишевського, 103, за вказаною адресою було півбудинку, та окремо маленька літня кухня, з якої всіма спільними зусиллями вистроїли будинок з коридором, кухнею та кімнатами, зокрема, у 2008 році в прибудові була кухня, було чотири кімнати, прихожа, ремонтні роботи в будинку проводилися і після 2008 року, при цьому, всі свої заощадження, пенсію вона віддавала в сімю, допомагала дітям фінансово, допомагала і будівельними матеріалами, придбала дітям душеву кабінку, бойлер, котел. Крім того, зазначила, що після розлучення, відповідач з дружиною створили позивачу такі умови, за яких неможливо проживати в будинку по вул.Чернишевського, 103, зокрема, в травні, 2015 року відключили газ, також відключили воду, світло, доньку з дітьми фактично вигнали з будинку, заявивши, що в будинку її нічого не має та щоб вона забирала речі, в серпні, 2015 року донька забрала з будинку свої речі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснили, зокрема, свідок ОСОБА_14 зазначив, що він є братом дружини відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_12, їх син ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_1 проживали на Свердлова, 114 у м.Кіровограді, він, в свою чергу, на прохання сестри допомагав у проведенні ремонтних робіт по вул.Чернишевського, 103 у м.Кіровограді, при цьому, за адресою Чернишевського, 103 знаходилося пів будинку та раніше була літня кухня, яка була непридатна для проживання, та яку в подальшому було переобладнано в будинок, для проживання дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з дітьми, так як їм не було де проживати, ремонтні роботи проводилися за рахунок відповідача ОСОБА_8 та його дружини, на теперішній час в прибудові ніхто не проживає, оскільки там відключено газопостачання.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_12 з 2006 року, в період з 1994 по 1997 року вона орендувала у відповідача ОСОБА_8 житлове приміщення, спочатку протягом місяця вони проживали у флігелі, де були в наявності газова плита та опалення, а потім перейшли жити в 1/2 частину будинку №103 по вул.Чернишевського, крім того, пояснила, що власником 1/2 частини будинку №103 по вул.Чернишевського є відповідач ОСОБА_8, ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_1 тимчасово проживали по вул.Свердлова, а потім переїхали проживати у нову прибудову, яку перебудували з флігеля у житловий будинок, хто проводив будівельні роботи їй не відомо.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він знайомий з рідним братом представника відповідача - ОСОБА_17, з яким разом працював, та на його прохання у вихідні дні допомагав у проведенні ремонтно-будівельних робіт по вул.Чернишевського, 103 у м.Кіровограді, зокрема, у 1999 році вони бетонували фундамент під прибудову (літню кухню), у 2001 році стелили покрівлю на прибудові, при цьому йому допомагав ОСОБА_8 та ОСОБА_3, брат ОСОБА_17, він (свідок) також прорізував у прибудові два вікна, два пройоми на кухню з коридору, у 2006 році ОСОБА_3 попросив його приварити насос.

Поясненнями позивача ОСОБА_1, в її інтересах представника, поясненнями, наданими представниками відповідача та свідками під час судового розгляду справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 проживала у будинку (прибудові) лише з чоловіком ОСОБА_3 та їх трьома неповнолітніми дітьми, в свою чергу, відповідач ОСОБА_8 разом з дружиною проживав окремо від позивача в іншому будинку 1/2 частині будинку №103 по вул.Чернишевського у м.Кіровограді.

Тим самим, судом на підставі сукупності зібраних по справі та безпосередньо досліджених доказів встановлено, що позивач та її неповнолітні діти не були членами сімї власника будинку відповідача ОСОБА_8, так як у побудованому обєкті на території домоволодіння відповідача саме з власником ОСОБА_8 постійно спільно не проживали та не вели з ним спільного господарства, а так само не мали взаємних прав та обовязків.

Зазначені обставини вказують на те, що у розумінні ст.ст.156, 64 ЖК України позивач ОСОБА_1 не була і не є членом сімї власника будинку ОСОБА_8

Позивач ОСОБА_1 була членом сімї ОСОБА_3, з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі, та від якого мають спільних дітей, при цьому ОСОБА_3 власником будинку АДРЕСА_6 не був та не є.

Крім того, між відповідачем як власником будинку та ОСОБА_1 договір найму житла не укладався.

Більш того, судом відзначається, що відповідач ОСОБА_8 надав згоду на проживання ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей в належному йому майні лише у звязку з тим, що позивач перебувала у шлюбі з його сином ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч.1 ст.402, ч.ч.1, 2, 3, 5, 6 ст.403 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Особа, яка користується сервітутом, зобовязана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, та сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України за наявності факту проживання особи як члена сімї власника із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним (власником) користування цим житлом, тим самим, субєктами даного сервітутного правовідношення є, з однієї сторони власник житла, а з іншої сторони, - член його сімї.

Об'єктом зазначеного сервітуту може бути частина житлового приміщення, визначена власником житла (житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них).

Тим самим, судом відзначається, що в силу Закону приміщення, яке було переобладнано (реконструйовано) відповідачем на території домоволодіння по вул.Чернишевського, 103 у м.Кіровограді з сараю та літньої кухні в приміщення для проживання в ньому, в якому за згодою відповідача ОСОБА_8 проживала позивач ОСОБА_1 зі своєю сімєю чоловіком ОСОБА_3 та трьома неповнолітніми дітьми, не може визнаватися обєктом житлового сервітуту, оскільки на час розгляду справи встановлено і зазначені обставини не спростовано сторонами, що зазначене приміщення не введено в експлуатацію, йому не присвоєна окрема адреса, воно не є зареєстрованим, що підтверджується також даними технічного паспорта, виготовленого ОКП «Кіровоградське ООБТІ» станом на 28.11.2011 року.

Доводи позивача та в її інтересах представника про те, що позивач приймала участь в будівництві, несла витрати на утримання майна, з якими позивач повязує визнання за нею права постійного користування житлом, не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки, на переконання суду, зазначені обставини не свідчать та не підтверджують ведення позивачем спільного господарства з відповідачем та проживання з ним однією сімєю, та вказують на те, що саме між позивачем та її колишнім чоловіком виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, що може бути та є предметом іншого позову, який розглядається Ленінським районним судом м.Кіровограда, про поділ майна подружжя.

Не приймаються судом до уваги як належні докази, надані сторонами по справі, зокрема, висновок за результатами проведення перевірки від 18.03.2015 року за зверненням ОСОБА_1 до Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області з приводу того, що її колишній чоловік ОСОБА_3 вчиняє психологічний тиск на неї та її малолітніх дітей, висновок за результатами проведення перевірки від 19.10.2015 року за зверненням ОСОБА_3 до Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області про те, що його колишня дружина ОСОБА_1 подала до Ленінського районного суду м.Кіровограда позовну заяву, яка містить завідомо неправдиві відомості, з тих підстав, що викладені в висновках за результатами проведення перевірки обставини, свідчать про наявність спірних відносин між ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком ОСОБА_3, та не містять інформацію щодо предмета доказування, більш того, сторони та представники сторін не обґрунтували належність зазначених доказів для підтвердження їхніх вимог та заперечень проти позову.

Крім того, суд не бере до уваги доказ, поданий представниками відповідача акт житлових умов прибудови АДРЕСА_1 від 04.02.2016 року, за яким комісія в складі голови квартального комітету №11 ОСОБА_18, заступника голови ОСОБА_19 та члена квартального комітету ОСОБА_20 прийшла до висновку про те, що на момент огляду 04.02.2016 року проживання в прибудові неможливе через відсутність в прибудові газопостачання на підставі акту №1983 від 04.06.2015 року, відсутність водопостачання, електропостачання, прибудова холодна, та надані в судовому засіданні пояснення осіб, які підписали даний акт: голови квартального комітету №11 ОСОБА_18, заступника голови ОСОБА_19 та члена квартального комітету ОСОБА_20, з тих підстав, що даний доказ одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, підписи членів комісії не засвідчені завідувачем відділу діловодства, організації, правової та кадрової роботи виконавчого комітету Ленінської районної у м.Кіровограді ради ОСОБА_21, відсутній документ про створення відповідної комісії та відсутні повноваження даних осіб на проведення відповідного обстеження житлових умов за вказаною вище адресою.

Із аналізу змісту положень ст.ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України випливає, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача, при цьому суд захищає лише порушені права позивача, обставини дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач, та відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача.

З огляду на викладене вище, судом також відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, на позивача ОСОБА_1 поряд з обовязком довести факт порушення субєктивного права відповідачем, а так само порушення відповідачем житлових прав неповнолітніх дітей, також покладено обовязок довести підставу позову, а саме: обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон повязує настання певних правових наслідків, тобто, з цього випливає необхідність доведення таких фактів: наявність обставин, з якими закон повязує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його субєктивного права відповідачем, в свою чергу, позивач ОСОБА_1, яка, як законний представник, представляє також інтереси неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та в її інтересах представник, під час судового розгляду справи не довели суду, шляхом подання належних та допустимих доказів, зазначених фактів, що є підставою для відмови в задоволенні позову за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_22 Миколаївни, яка діє також як законний представник в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права постійного користування житлом (сервітуту) за ОСОБА_1 та неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а саме: трьома кімнатами в будинку АДРЕСА_1, належного відповідачу ОСОБА_8, які позначені в технічному паспорті на цей будинок в розділі «План будинку» цифрами «3-5», «3-6», «3-7» із правом закривати ці кімнати власними замками та не допускати в ці кімнати сторонніх осіб, та про визнання права постійного вільного, цілодобового користування (сервітуту) за ОСОБА_1 та неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, місцями загального користування в другому будинку за адресою: АДРЕСА_2, позначеному на плані літерами «Д, Д`, д, д`», а саме: користування входом до будинку, прихожими, проходами та коридорами будинку, кухнею, санвузлом, душовою кабінкою, надвірними забудовами, присадибною ділянкою, хвірткою та воротами на вулицю, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова