Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Вовчанської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на житловий будинок загальною площею 81,9 кв. м, житловою площею 51,4 кв. м з надвірними будівлями: погрібом «П», сараями «Б», «В», гаражем «Г», літньою кухнею «Д», вбиральнею «У», колодязем «к», воротами №-1, та огородами №-2, №-3, №-4, розташованими по АДРЕСА_1 в м. Вовчанську Харківської області.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що вона з 30 грудня 1978 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та після смерті якого відкрилася спадщина на вказаний вище житловий будинок. Вказала, що спадкоємцями померлого є вона та син ОСОБА_5, який відмовився від отримання спадщини.

Посилаючись на те, що у визначений законом строк вона звернулася до Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок, ОСОБА_3 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили із недоведеності позивачкою факту належності спірного будинку на праві власності спадкодавцю, оскільки він є самовільним будівництвом.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік позивачки ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вовчанського районного управління юстиції Харківської області 18 грудня 2007 року, та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 10 грудня 1978 року (а. с. 4, 5).

Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 30 червня 1976 року ОСОБА_4 було надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва одноповерхового житлового будинку житловою площею 46,8 кв. м та надвірних будівель: кладової, веранди, сараю, льоху, вигрібної ями, вбиральні, воріт, паркану. Вказаний договір зареєстрований у Вовчанській державній нотаріальній конторі 11 грудня 1976 року (а с. 8-9).

Згідно із довідкою Вовчанського бюро технічної інвентаризації від 11 червня 2015 року станом на 01 січня 2013 року не зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно, яке складається з: житлового будинку садибного типу з верандою, загальною площею 81,9 кв. м та житловою площею 51,4 кв. м, а також надвірних будівель та споруд: погребу «П», сараїв «Б», «В», гаража «Г», літньої кухні «Д», убиральні «У», колодязя «К», воріт №-1 та огорожі №-2, №-3, №-4.

Як вбачається із технічного паспорта, виданого у червні 2015 року ОСОБА_3, житловий будинок та надвірні будівлі по АДРЕСА_1 побудовані: колодязь - у 1979 році, будинок, веранда, погріб, ворота, огорожа дерев'яна, огорожа шиферна та огорожа штахет. - у 1980 році, сарай «В», гараж - у 1982 році, сарай «Б», літня кухня - у 1983 році (а. с.12-14).

Обґрунтовуючи підставність позову, позивачка посилалася на те, що 03 липня 2015 року Вовчанською державною нотаріальною конторою Харківської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки спірний житловий будинок належним чином не зареєстрований за ОСОБА_4

Відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 року, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

У технічному паспорті на спірний садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами на сторінці «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» у графі «рік забудови» зазначено «у 1979-1983 роках».

Тобто спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовано до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка перебувала у власності спадкодавця, а відтак на нього може бути визнано право власності, яке переходить у порядку спадкування.

Вирішуючи питання про право власності на нерухомість, суд повинен застосувати законодавство, яке є чинним на час придбання (побудови) житлового будинку, а питання спадкування - на час відкриття спадщини.

Таким чином, у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди попередніх інстанцій наведені положення закону не врахували, не надали належної оцінки доводам позивачки та наявним в матеріалах справи доказам, у зв'язку із чим дійшли передчасного висновку про те, що спірний будинок є самочинним будівництвом та на нього не може бути визнано право власності.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська