УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом.

Зазначав, що 23 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу у борг 757 500 грн, що на день підписання договору еквівалентно 150 000 дол. США.

Позичальник зобов'язалася повернути кошти до 23 листопада 2010 року включно, однак свої зобов'язання за договором позики від 23 листопада 2007 року не виконала.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь борг у розмірі 1 942 500 грн, проценти у розмірі 1 180 148 грн 54 коп. та три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 218 571 грн 16 коп., а всього - 3 341 219 грн 70 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 1 942 500 грн, 3 % річних у розмірі 218 571 грн 16 коп. та понесені судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконувала умови договору позики, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача без врахування процентів за користування позикою, так як умовами договору їх сплата не передбачена. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики з пропуском строку позовної давності, проте суд визнав поважними причини пропущення позовної давності, оскільки позивач в межах трирічного строку позовної давності звертався до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, однак останній за рішенням суду визнаний недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, апеляційний суд виходив із того, що звернення позивача до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису не є безумовною обставиною, яка перериває перебіг строку позовної давності про стягнення заборгованості за договором позики та не може бути підставою для визнання пропуску такого строку з поважних причин.

Проте погодитись з такими висновками суду неможливо, зважаючи на наступне.

Судами встановлено, що 23 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно з умовами якого він надав відповідачу у борг 757 500 грн, що на день підписання договору еквівалентно 150 000 дол. США, із кінцевим терміном повергнення до 23 листопада 2010 року включно.

Відповідач своїх зобов'язань за договором позики від 23 листопада 2007 року не виконала.

06 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 1793, згідно з яким на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 підлягали стягненню грошові кошти у розмірі 859 523 грн 84 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 06 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № 1793.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2014 року скасовано в частині задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений 06 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, таким, що не підлягає виконанню.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в межах трирічного строку позовної давності. Оскільки в подальшому виконавчий напис був оспорений позичальником щодо розміру боргу та визнаний в судовому порядку недійсним, позивач скористався своїм правом на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики одразу ж після набрання законної сили рішенням суду, яким виконавчий напис визнано недійсним, суд, дійшовши висновку про те, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, визнав причини пропущення такого строку поважними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд, не встановив фактичних обставин справи, невірно визначив характер спірних правовідносин та норму права яка підлягала застосуванню, встановивши, що позивачем пропущено строк, в межах якого він міг звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, з'ясувавши причини такого пропуску, дійшов передчасного висновку про їх неповажність та відмову в позові з цих підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржуване судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

О.В.Попович

В.О.Савченко