У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренко А.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду у від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

31 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулася із позовом до ОСОБА_2, в якому вказувала, що за договором дарування їй належить 77/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 в тому числі і гараж, який позначений в технічному паспорті літерою «Б». Решта 23/100 частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями належить ОСОБА_2, який безпідставно заволодів і користується належним їй гаражем. На вимоги звільнити гараж ОСОБА_2 не реагує і таким чином, чинить їй перешкоди в користуванні своїм майном.

Із цих підстав просила зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні гаражем площею 18,1 кв.м, який знаходиться в АДРЕСА_1 та помічений в технічному паспорті літерою «Б», шляхом звільнення його від особистих речей та в подальшому не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні цим гаражем.

12 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в Здолбунівський районний суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, в якій вказував, що спірним гаражем він відкрито, добросовісно та безперервно користується з 1998 року, несе витрати по його утриманню. У гаражі знаходиться насосна станція для водопостачання належної йому частини будинку, погріб для зберігання овочів та фруктів. В зв'язку з тим, що він відкрито, добросовісно та безперервно володів гаражем вже більше 10 років, а саме 17 років, просив визнати за ним право власності на гараж за набувальною давністю.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 05 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні гаражем площею 18,1 кв. м, який знаходиться по АДРЕСА_1 та помічений у технічному паспорті на будинок літерою «Б», шляхом звільнення його від особистих речей та зобов'язано а в подальшому не чинити їй перешкоди в користуванні цим гаражем.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог та відмову у первісному позові.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Задовольняючи первісний позов, суди дійшли правильних висновків про доведеність створення ОСОБА_2 перешкод у користуванні ОСОБА_3 своїм майном.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суди дійшли правильних висновків про безпідставність позову, оскільки спірне майно знаходиться у дійсній власності ОСОБА_3

Згідно ч.2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду у від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних А.В. Маляренко

і кримінальних справ