Справа № 570/5733/14-ц
Номер провадження 2/570/32/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області:

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю відповідачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

її представника адвоката ОСОБА_3,

представника зустрічного відповідача ОСОБА_4,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як правонаступника Публічного акціонерноо товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання припиненим зобов»язання по договору поруки,

в с т а н о в и в :

згідно вимог поданої 21 серпня 2010 року позовної заяви, яка була уточнена, позивач як правонаступник первісного кредитора просить стягнути з відповідачів як поручителів солідарно заборгованість за кредитним договором № 0 від 25 червня 2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 у розмірі 386 049 грн. 83 коп., зокрема 136 574.77 грн. - заборгованість за кредитом; 248 038.39 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 555.40 грн. - пеня за порушення термінів сплати кредиту, 881.27 грн. - пеня за порушення термінів сплати процентів та сплачений судовий збір.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що кредитор переуступив право вимоги за вказаним договором позивачу. Боржник не виконував свої договірні зобов'язання і у нього утворилась заборгованість у вказаному розмірі. Позивач повідомляв позичальника та поручителів про наявність простроченої заборгованості і необхідність погашення цієї заборгованості протягом 30 календарних днів, а в разі невиконання цієї вимоги - попереджав про дострокове стягнення усієї суми кредитної заборгованості, однак вказане повідомлення залишене відповідачами без виконання.

08 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, оскільки новий кредитор пропустив передбачений ч.4 ст.559 ЦК України 6-місячний строк для предявлення вимоги до поручителя після надіслання їй 05 червня 2012 року письмової вимоги про дострокове стягнення заборгованості. Крім того, вважає, що порука припинилася у зв»язку зі смертю основного боржника.

Всіх учасників судового процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах просять справу слухати у їх відсутність, представник позивача позов підтримує, зустрічний позов не визнає, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та їх представник зустрічний позов підтримують, первісний позов не визнають. Зважаючи на те, що явку сторін не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних осіб і згідно ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, з»ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявленого позову, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідачі-зустрічні позивачі скористалися правовою допомогою.

Як достовірно встановлено судом, 25 червня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 0, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 211 600 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання з кінцевим терміном сплати кредиту до 24 червня 2011 року зі сплатою процентів за його користування у розмірі 20.9 % річних на весь строк фактичного користування кредитом. Кредитор виконав умови договору.

В цей же день, з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з договору, між кредитором та поручителями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладені договори поруки № 213637 та 213639 відповідно, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, зокрема і тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору.

18 червня 2009 року позивачем надіслана позичальнику та поручителям досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих зобов'язань станом на 16 серпня 2010 року утворилася заборгованість на загальну суму 158 819 грн. 25 коп., зокрема 136 574.77 грн. - заборгованість за кредитом; 22 244.48 грн. - заборгованість за процентами. Крім того, 140.73 грн. - пеня, 5 000 грн. - неустойка

Рішенням господарського суду Рівненської області від 12 квітня 2011 року з ФОП ОСОБА_5 на користь банку стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у зазначеній сумі.

11 вересня 2014 року відповідач - боржник ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ГЮ № 158476.

10 грудня 2014 року відповідач - поручитель ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ГЮ № 163865.

21 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанком» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, зокрема і по вказаних договорах.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За своєю правовою природою порука є зобовязанням, у зв»язку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобовязання,

За змістом ст.ст.559, 598 ЦК припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК термін «порука» використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст.ст.3, 12-15, 20 ЦК, ст.ст.3-5, 11, 15, 31 ЦПК), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК, на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК (постанова ВС від 21.05.2012у справі №6-20цс11).

Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Так, у справі, яка розглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором.

У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 18 червня 2009 року претензію-повідомлення (вимогу) поручителям про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів до 03 липня 2009 року.

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом 6 місяців, починаючи від цієї дати.

Слід мати на увазі, що порука - це строкове зобовязання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такий висновок зроблений Верховним Судом у справі №6-6цс14-1 (постанова від 17.09.2014), що згідно положень ст.360-7 ЦПК України є обов»язковим для всіх суддів.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки розуміється як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашенийодноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Цей правовий висновок зроблений Верховним Судом за результатами розгляду справи №6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17.09.2014).

Застосувавши норми ч.4 ст.559 ЦК, суд дійшов висновку про пропущення позивачем строку предявлення вимоги до поручителя за договорами поруки з огляду на те, що банк протягом 6 місяців з моменту встановлення нової дати - дати дострокового повернення кредиту - не подав до суду позову до поручителя, зробивши це лише 21 серпня 2010 року.

Крім того, відповідальність поручителя, який поручився за нового боржника - спадкоємця, також має обмежуватися вартістю майна, одержаного у спадщину, а не усією сумою боргу у випадку, якщо борг перевищує спадкову масу. За відсутності ж спадкового майна зобовязання припиняється, оскільки виконати його неможливо (згідно зі ст.607 ЦК зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає). Отже, на поручителя у випадку смерті боржника може бути покладено відповідальність лише за таких умов: наявності у боржника правонаступника - спадкоємця, який прийняв спадщину; наявності спадкового майна; зафіксованої письмово згоди поручителя відповідати за нового боржника, у тому числі й у договорі поруки.

Поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (ст.ст.553 - 554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Відповідно до ст.523 ЦК порука, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, а згідно зі ст.607 ЦК зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Таким чином, на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки.

Таким чином, зустрічний позов підлягає до задоволення, що тягне за собою відмову у задоволенні первісного позову.

Крім того, суд виходить із того, що ОСОБА_1 як особа, цивільна правоздатність якої припинилася в момент її смерті, не може бути відповідачем у справі, тому в задоволенні позову слід відмовити лише до ОСОБА_2 як єдиного на даний час поручителя по договору.

У зв»язку з диспозитивністю цивільного процесу суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат, оскільки позивач не ставить таку вимогу.

На підставі наведеного, ст.ст.553, 554, 559, 589, 590, 610, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як правонаступника Публічного акціонерноо товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Задоволити зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання припиненим зобов»язання по договору поруки.

Визнати припиненним договір поруки № 213637 від 25 червня 2008 року, укладений між АКБ «УкрСиббанк ( правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») та ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя Кушнір Н.В.