У х в а л а

іменем україни

9 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів та частково недійсними договорів факторингу за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними кредитні договори від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року, укладені між ним та акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» ( далі - АКБ «ТАС - Комерцбанк»); визнати частково недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» ( далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») в частині відступлення права грошової вимоги за вищевказаними кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року; визнати частково недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за вищевказаними кредитними договорами.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк» 13 жовтня 2006 року та 5 листопада 2007 року були укладені кредитні договори, які, на його думку, не відповідають чинному законодавству України та грубо порушують його права, як споживача послуг. Зазначав, що банком порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1-2.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168 (далі - Правила), оскільки перед укладенням кредитного договору йому не було надано, як споживачу, в письмовій формі інформацію про умови кредитування, зокрема його цільове використання, форми його забезпечення, наявні форми та валюту кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку банку. Вказував, що його не було попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. На його думку, використання банком доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір умови, яка є дискримінаційною, що значно погіршує його становище, як споживача, порівняно з банком в разі настання певних подій. Крім того, положення кредитних договорів встановлюють додаткові платежі на користь банку, встановлення яких заборонено діючим законодавством. Зазначав, що в договорі відсутні умови повернення кредиту, а саме не зазначено номери рахунків, на які споживач має повернути кредит та сплачувати проценти.

В частині позовних вимог про визнання недійсними договорів факторингу між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», та між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» позивач зазначив, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не надали доказів переходу прав кредитора у зобов'язання, тому на даний час відсутні правові підстави вважати їх кредитором, що змістом оскаржуваних договорів суперечить актам цивільного законодавства, що, на його думку, є підставою для визнання договорів недійсними відповідно до ст. 203 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 9 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним кредитні договори від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року, укладені між ПАТ «Омега Банк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_1

Визнано частково недійсним договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1

Визнано частково недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору від 13 жовтня 2006 року, кредитного договору від 5 листопада 2007 року, укладених між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1, відмовлено.

Визнано частково недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_1

Визнано частково недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання договорів факторингу недійсними та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними кредитних договорів від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року, укладених між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1., не оскаржується і в силу ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов в частині визнання договорів факторингу недійсними, виходив із того, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не надало належних доказів на підтвердження того, що договір факторингу, укладений між АТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», є недійсним, оскільки не були виконані вимоги визначені законом та умовами договору, а саме: відсутні докази про те, що АТ «Сведбанк» передав ТОВ «ФК «Вектор Плюс» документацію, визначену п. 2.1 договору факторингу від 28 листопада 2012 року; товариство здійснило оплату ціни продажу, яка визначена сторонами у 166 897 342 грн 56 коп. і, відповідно, набуло право вимоги до боржника.

Також суд дійшов висновку про визнання недійсним договору факторингу, укладеному між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не на було право вимоги по вищевказаному договору факторингу в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року та не мало право передавати в подальшому право вимоги третім особам, а також відсутні докази про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснило оплату ціни продажу, яка визначена сторонами відповідно до п. 3.2 зазначеного договору факторингу і отримали документацію, визначену договором факторингу.

Крім того, у рішенні зазначено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не довело, що до них перейшло право вимоги по зазначеним кредитним договорам у повному обсязі, оскільки станом на квітень 2015 року вимоги до відповідача про стягнення боргових зобов'язань за кредитними договорами, укладеними між ним та АКБ «Тас-Комерцбанк» пред'являють одночасно, як ТОВ «ФК «Вектор Плюс» так і ТОВ «Кредитні ініціативи».

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС - Комерцбанк» було укладено кредитний договір, згідно з яким банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 3 600 000 грн, на строк з 13 жовтня 2006 року по 12 жовтня 2009 року та на умовах, передбачених у вказаному договорі, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені зазначеним договором.

Додатковою угодою № 1 від 11 липня 2007 року кредитний договір від 13 жовтня 2006 року викладено у новій редакції, відповідно до якої банк має право надати позичальнику грошові кошти з 13 жовтня 2006 року по 10 липня 2007 року включно у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 3 600 000 грн, а з 11 липня 2007 року по 12 жовтня 2016 року включно банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді мультивалютної кредитної лінії, що не поновлюється, з лімітом окремих частин кредитної лінії.

9 лютого 2009 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 13 жовтня 2006 року, згідно з якою договір викладено в новій редакції, а саме: банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді мультивалютної кредитної лінії, що поновлюється, з лімітом окремих частин кредитної лінії: у гривні - 100 грн; у доларах США - 685 931,00 доларів США.

5листопада 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС -Комерцбанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 1 100 000,00 доларів США, на строк з 5 листопада 2007 року по 4 листопада 2017 року та на умовах, передбачених у вказаному договорі, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені зазначеним договором.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно статуту ПАТ «ОМЕГА БАНК» рішенням загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року ПАТ «Сведбанк» змінив своє найменування на ПАТ «ОМЕГА БАНК», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ПАТ «Сведбанк».

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» булоукладено договір факторингу.

Також, 28 листопада 2012 року, було укладено договір факторингу між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, а фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). При цьому нормами ЦК України не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб (боржників), по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу.

Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Крім того, відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України відступлення права вимоги, яке має наслідком заміну кредитора у зобов'язанні,передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи предмет договору факторингу, до фактора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи умови щодо валюти кредитування.

З матеріалів справи убачається, що договори факторингу є укладеними у відповідності до вимог закону, при їх укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.ст. 212-214, 315 ЦПК України, вищезазначених вимог закону до уваги не взяв, не врахував те, що відсутність валютної ліцензії у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» не може бути підставою для визнання недійсними договорів факторингу, оскільки чинне законодавство не вимагає її наявності під час здійснення операцій факторингу. Також не може бути підставою для визнання правочину недійсним встановлення факту невиконання сторонами своїх зобов'язань за договором в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином судом апеляційної інстанції були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко