Справа №592/5319/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/545/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І. ,

при секретарі судового засідання Чуприні В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на заочне рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору страхування,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01 грудня 2014 року о 14 год. 30 хв. по пр.М.Лушпи в м.Суми в районі будинку №9 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: НОМЕР_1 та Nissan Kubistar д.н.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, якого постановою Зарічного районного суду м.Сум від 15 грудня 2014 року визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Пізніше, ОСОБА_4 надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/1236870 від 26 листопада 2014 року, однак із квитанції ПАТ «А-Банк» № 4672.23.1 вбачається, що страхові платежі на суму 720,45 грн. (поліс №АІ/1236870 від 26 листопада 2014 року - 330,48 грн., поліс №АІ/1236869 - 389,97 грн.) сплачені 01 грудня 2014 о 15 год. 18 хв., тобто вже після настання дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин, посилаючись на п.1 ч.2 ст.29 Закону України «Про страхування», п.1 ч.1 ст.998 ЦК України просив визнати недійсним поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1236870, який укладений після настання страхового випадку.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю (а.с.71-72).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2015 року заяву ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.92).

Не погодившись з рішенням суду ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт сплати страхового платежу за спірним договором страхування поліс №АІ/1236870 від 26 листопада 2014 року о 15 год. 18 хв., тобто вже після настання страхового випадку (ДТП) о 14 год. 30 хв., у той час, як саме з моменту внесення першого страхового платежу договір страхування набирає чинності.

Представник позивача, відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України така не явка сторін не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні зазначеного позову про визнання недійсним договору страхування суд першої інстанції виходив із відсутності передбачених законом підстав для цього та необґрунтованості цих вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, 01 грудня 2014 року о 14 год. 30 хв. в м.Суми по пр.М.Лушпи в районі будинку №9 сталося зіткнення автомобіля НОМЕР_1, належного на праві власності ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4, який належить на праві власності ОСОБА_3. Вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_4, який керуючи автомобілем у порушення п. 2.3. Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з стоячим автомобілем Hyundai ІХ-353, під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок ДТП автомобіль, який належить на праві власності ОСОБА_5 зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 15 грудня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.10-11, 12, 47).

На час виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «УПСК», згідно полісу №АІ/1236870 від 26.11.2014 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на період з 26.11.2014 року до 25.11.2015 року (а.с.4).

Відповідно до довідки №9469982 про дорожньо-транспортну пригоду від 01 грудня 2014 року на момент вчинення ДТП в 14 год. 30 хв. 01 грудня 2014 року, в учасника ДПТ ОСОБА_4 був наявний поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів №АІ/1236870 терміном дії до 25 листопада 2015 року виданий ПрАТ «УПСК» (а.с.61).

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/1236869 від 26 листопада 2014 року ОСОБА_3 також застрахував в ПрАТ «УПСК» свій автомобіль НОМЕР_4 СПП д.н.ВМ 3077АТ, сума страхового платежу скадає 386 грн. 92 коп. (45).

Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача зазначив, що страховий платіж за страховий поліс №АІ/ 1236870 від 26.11.2014 був сплачений 01 грудня 2014 року о 15 годині 18 хв., тобто вже після настання страхового випадку, доказів сплати страхового платежу до 01.12.2014 року не надано, у звязку з чим договір страхування у вигляді страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ПрАТ «УПСК» і ОСОБА_3 від 26.11.2014 року слід визнати недійсним.

Із квитанції ПАТ «А-Банк» №4672.23 1, на яку позивач посилається, як на підтвердження факту сплати страхувальником ОСОБА_6 страхового платежу після настання страхового випадку, вбачається, що страховий платіж у сумі 720 грн. 45 коп. сплачено о 15 год. 18 хв. 01 грудня 2014 року, платником зазначено ОСОБА_7.Ю. (а.с.6, 44).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються загальними нормами глави 67 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», а також спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі та може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним .

Істотні умови договору страхування зазначені у статті 982 ЦК України, якими є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст.983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності з вимогами ст.998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених законом .

Частиною 2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину судом не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину, прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним .

За змістом ст.998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених нормами ЦК України. Договір страхування також визнається судом недійсним, зокрема, якщо його укладено після настання страхового випадку.

Аналогічні положення містяться і в положеннях ст.ст.16, 18 Закону України «Про страхування», ст.ст.1, 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, за правилами ст.18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування і договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

За змістом ст.15 Закону України «Про страхування» страхові агенти діють від імені та за дорученням страховика, виконуючи частину його страхової діяльності, в тому числі й мають право одержувати страхові платежі.

Крім того, у статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Уповноважений орган має право встановлювати додаткові вимоги до договорів страхування життя та договорів страхування майна фізичних осіб.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до правил ч.2 ст.18 Закону України «Про страхування», наявний в матеріалах справи страховий поліс №АІ/1236870 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підтверджує факт укладання договору страхування.

ОСОБА_8 відповідає вимогам Закону України «Про страхування» стосовно форми та змісту договору страхування, а також містить всі істотні умови договору страхування, які визначенні у статті 982 ЦПК України, статті 16 Закону України «Про страхування», зокрема містить предмет договору, розмір страхової суми та страхового платежу.

Крім того, у страховому полісі зазначено, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії. Строк дії договору (полісу) зазначено у договорі у п.3, а саме з 14 год. 15 хв. 26 листопада 2014 року до 25 листопада 2015 року, а не з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, що відповідає вимогам ст.983 ЦК України. (а.с.4)

Доказом сплати відповідачем ОСОБА_3 26 листопада 2014 року страхового платежу в сумі 330 грн. 40 коп. є сам страховий поліс, у п.10 якого зазначено про сплату страхового платежу в зазначеній сумі та час сплати, а саме 14 год. 10 хв. 26 листопада 2014 року, надання додаткових письмових доказів про оплату страхового платежу законом не вимагається.

Вказані обставини справи підтверджені матеріалами справи і сторонами не спростовані.

Згідно з вимогами ст.ст.10,60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представником позивача не надано суду будь-яких належних та переконливих доказів, які б свідчили, що ОСОБА_7, яка перерахувала страховий платіж 01.12.2014 року, не є страховим агентом і не має повноважень на укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від імені позивача, як страховика, та на отримання від страхувальників страхових платежів і вчинення у ОСОБА_8 відмітки про оплату страхового платежу.

Крім того, позивачем не надано суду доказів, які б спростували факт видачі відповідачу ОСОБА_3 вищевказаного оспорюваного полісу, підписаного сторонами, зокрема, від імені ПрАТ «УПСК» та скріпленого печаткою підприємства, і це є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди стосовно істотних умов договору, а також доказом того, що страховий платіж ОСОБА_3 був сплачений.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що страховий платіж за страховий поліс №АІ/ 1236870 від 26.11.2014 року був сплачений 01 грудня 2014 року о 15 годині 18 хв., тобто вже після настання страхового випадку не заслуговують на увагу й не є підставами для визнання договору страхування недійсним.

Так, згідно з ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч.2 ст.640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Таким чином, законодавець не пов'язує у випадку укладення договору страхування, що він є укладеним з моментом передання грошей а саме сплати страхового платежу, а тому договір страхування є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

За таких обставин, твердження позивача що договір страхування був укладений вже після настання страхового випадку, не можуть бути підставою для визнання договору страхування недійсним, оскільки договір страхування є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо внесення страхового платежу стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання договору страхування недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до вищезазначених норм матеріального права, передача 01 грудня 2014 року страховим агентом ОСОБА_7 страхового платежу отриманого нею від ОСОБА_3 26 листопада 2014 року у сумі 720 грн. 45 коп. страховій компанії, відносяться до повноважень працівників страхової компанії, а тому несвоєчасне перерахування працівниками ПрАТ «УПСК» Сумське ОУ отриманого ними страхового платежу, а також неналежна організація роботи працівника ПрАТ «УПСК» Сумське ОУ ОСОБА_7 і неналежний контроль керівництва ПрАТ»УПСК» за діяльністю своїх працівників, не впливає на права страхувальника за договором та не може бути підставою для визнання договору страхування недійсним.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що страховий поліс № АІ/1236870 від 26.11.2014 року обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів містить усі обов'язкові дані, передбачені вимогами ст.16 Закону України «Про страхування», й підстав для визнання його недійсним немає, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і не містять передбачених законом підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -