У х в а л а

іменем україни

4 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, за касаційною скаргою Запорізької міської ради на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Запорізька міська рада звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 липня 2013 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок будівельних робіт на об'єкти будівництва «Реконструкція частини нежитлового приміщення І підвалу під офіс за адресою: АДРЕСА_1». Замовником будівництва є ОСОБА_1 Відповідно ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Згідно «Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя» затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24 грудня 2012 року № 77, замовник, який має намір укласти договір, зобов'язаний звернутися із заявою до міського голови. Вказаний договір укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів із дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Відповідачем порушено вищезазначені вимоги закону, а тому позивачу завдано збитків у розмірі 12 000 грн. Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача суму збитків у розмір 12 000 грн та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року, у задоволенні позову Запорізької міської ради відмовлено.

У касаційній скарзі Запорізька міська рада просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

У відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Судом встановлено, що 10 вересня 2014 року Запорізькою міською радою прийнято рішення № 40 «Про внесення змін до порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури

м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24 грудня

2012 року № 77 (надалі - Порядок).

Відповідно до п. 3.2 Порядку договір про пайову участь укладається не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації уповноваженим органом звернення замовника про його укладання, але до прийняття об'єкта до експлуатації.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

17 липня 2013 року за № ЗП 01 Департаментом Державної архітектурно будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок будівельних робіт щодо реконструкції частини нежитлового приміщення І підвалу (літ. А-3) під офіс за адресою: АДРЕСА_1.

27 серпня 210 3оку за № ЗП 18 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Із системного аналізу норм ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 3.2 Порядку, що є нормативною підставою позовних вимог, вбачається, що строк укладання договору обмежений прийняттям об'єкта будівництва до експлуатації.

Оскільки позивач тільки 24 вересня 2014 року звернувся до відповідача із письмовою пропозицією за № 01/02-1/02915 про укладання договору, тобто вже після прийняття об'єкту реконструкції до експлуатації, зазначене суперечить вимогам Закону та унеможливлює укладення Договору на пайову участь в обов'язковому порядку відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Крім того, під час дослідження письмової пропозиції Запорізької міської ради судом встановлено, що вона обґрунтована нормою ст. 181 ГК України. Разом з тим, згідно зі ст. 181 ГК України, фізичні особи не являються учасниками у сфері господарювання, а отже у відповідача були відсутні правові підстави для укладання із позивачем Договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Відповідальності за не укладання такого договору, чинне законодавство не містить.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту вважається дата реєстрації Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області декларації про готовність об'єкту до експлуатації або видачі Сертифіката.

Згідно з Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 27 серпня 2014 року, яка була досліджена під час судового розгляду, реконструкція частини нежитлового приміщення І підвалу (літ. А-3) під офіс за адресою: АДРЕСА_1, була здійснена без зміни його зовнішніх геометричних розмірів фундаменту, відомостей щодо забудови відповідачем земельної ділянки не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт на об'єкті за адресою: АДРЕСА_1, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не потребуються і з відповідною заявою про надання містобудівних умов ОСОБА_1 не зверталась та їх не отримувала.

Проекти будівництва І-ІП категорії складності, до яких відноситься й реконструкція відповідачем приміщення під офіс, відповідно до п. 3 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не підлягають обов'язковій експертизі, а також до них не надаються містобудівні умови та обмеження, відповідно до п. 25 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства від 7 липня 2011 року № 109.

Будь-які докази, які б спростовували вказані обставини, позивач суду не надав.

Отже, враховуючи те, що роботи із забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) відповідачем не проводилися, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що замовник будівництва - ОСОБА_1, не є суб'єктом містобудування в розумінні вищевказаного закону, на якого покладені обов'язки укласти договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Також суди обґрунтовано вважали недоведеним той факт, що саме у зв'язку із неукладенням ОСОБА_1 договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, територіальна громада м. Запоріжжя не отримало вигоду в сумі 12 000 грн.

Такі висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької міської ради відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
П.О. Гвоздик
І.М. Завгородня