АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Болотова Є.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб: представника стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за поданням Головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві ЧерухиОлександра Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_4,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015року у задоволенні подання Головного державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Черухи О.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 відмовлено.

Справа №754/1051/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4664/2016
Головуючий у суді першої інстанції:В.В.Бабко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись з ухвалою суду, стягувач ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання державного виконавця, посилається на незаконність постановленої судом ухвали, порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування зазначає про те, що відмовляючи у задоволенні подання, суд виходив з того, що суду не надано доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, що ОСОБА_4 на кожний виклик державного виконавця з'являється до виконавчої служби, від стягувача не переховується, а сам факт перетинання кордону ОСОБА_4 не може свідчити про ухилення від виконання рішення, оскільки державним виконавцем не надано доказів про отримання боржником доходів та витрачання цих доходів саме на поїздки за кордон.Вважає ухвалу такою, що прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи. Так вказав на те, що ОСОБА_4 не з'являлась на виклики держаного виконавця, а самостійно прийшла один раз для ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження. Згідно інформації Державної прикордонної служби України від 22.09.2015 року у період з 26.09.2012 року по 22.09.2015 року ОСОБА_4 неодноразово здійснювала виїзди за межі України та за три роки ОСОБА_4 більше половини часу була відсутня на території України.Загальна вартість витрачених грошових коштів лише на квитки становить 84464 грн., а борг ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 становить 10009,41грн. Вважає, що своїми діями ОСОБА_4 підтвердила, що має доходи, які вона приховує умисно, щоб не розраховуватись з ОСОБА_1 Тобто своїми діями вона ухиляється від виконання рішення суду. Її явка до державного виконавця направлена настворення лише уявлення про те, що вона не переховується від стягувача, а насправді вона не має наміру виконувати рішення суду. Більше того, з інформації Прикордонної служби вбачається, що ОСОБА_4 більшу кількість часу проводить за межами України, а щоб проживати тривалий час за кордоном іноземцю необхідна значна кількість грошових коштів, оскільки ОСОБА_4 не має можливості за межами України, не маючи особливих статусів, отримувати будь-яку матеріальну допомогу на проживання. Така ситуація може лише свідчити про те, що ОСОБА_4 працює за кордоном та отримує доходи, які вона приховує спеціально.З матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 має можливість виконати рішення суду та повністю розрахуватись, однак умисно не бажає цього робити.Лише такий обмежувальний захід, як тимчасове обмеження виїзду у праві виїзду ОСОБА_4 за межі України, може спонукати її швидко виконати свої зобов'язання. Таким чином вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою необхідно задовольнити подання державного виконавця.

В суді апеляційної інстанції представник стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог закону. Причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, неможливості виконання рішення суду.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вказаного подання, виходячи з наступного.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. №606-XIV. За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а лише при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Відділі ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-612 від 29.05.2013 виданого Деснянським районним судом м. Києва на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості та судового збору у розмірі 10009,41 грн.

Державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» 03.07.2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38649803, якою надано строк для самостійного виконання рішення суду до 7-ми днів з моменту винесення постанови, копії якої направлена стягувачу та боржнику.

Божником ОСОБА_4 в строк, наданий для добровільного виконання, рішення суду не виконано.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення відїх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на ту обставину, що перетинання державного кордону ОСОБА_4 дає підстави вважати, що вона ухиляється від виконання рішення, не знайшло свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, оскільки у розпорядження суду не надано доказів про отримання боржником доходів та витрачання цих доходів саме на поїздки за кордон. Як і не надано доказів її ухилення від виконання зобов'язань, покладених на ОСОБА_4 рішенням суду та неможливості його виконання.

Та обставина, на яку посилається заявник у своїй скарзі щодо перебування ОСОБА_4 тривалий час за кордоном, що на його думку свідчить про те, що ОСОБА_4 працює там та отримує доходи, які приховує, не береться судом до уваги, оскільки не підтверджена наявними та допустимими доказами.

Отже, твердження ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення судом норм матеріального і процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Ухвалу судом першої інстанції було постановлено з додержанням вимог закону. Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: