АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3654/2016 Головуючий в 1 інстанції - Осаулов А.А.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Ойл Україна» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача , представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТзОВ «Альянс Ойл Україна» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 21.06.2007 року він працював у відповідача на посаді Директора департаменту по роботі персоналом, а з 01.06.2015 року на посаді начальника управління по роботі з персоналом. Між тим, наказом №33-шт від 08.06.2015 року був підписаний наказ про внесення змін до штатного розпису, відповідно до якого посада позивача підлягала скороченню з 10.08.2015 року та 08.06.2015 року його було попереджено про наступне звільнення з цього ж часу. В подальшому позивача було звільнено, але вказане звільнення він вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки роботу на інших вакантних посадах йому запропоновано не було при їх наявності на підприємстві. В зв'язку з викладеним, позивач просив визнати дії відповідача, пов'язані із його звільненням незаконними, зобов'язати відповідача поновити його на роботі, сплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду в розмірі - 50 000 грн.

В подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог в частині зазначення суми середнього заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі - 82 679.43 грн., які просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Ойл Україна» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Посилався на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Суд не врахував , що штатний розпис від 07 червня 2015 року був затверджений заднім числом, тобто є сфальсифікованим, оскільки 07.06.2015 року була неділя (вихідний день) і в ТОВ «АЛЬЯНС ОЙЛ УКРАЇНА» ніхто не працював. Також скарга містить доводи про те, що відповідно до штатного розкладу ТОВ «АЛЬЯНС ОЙЛ УКРАЇНА» від 01.06.2015 року, в товаристві було п'ять вакансій (не зайняті посади), а саме: начальник комерційного управління, провідний фахівець відділу постачання комерційного управління, головний фахівець управління по роботі з персоналом, фахівець з продажу нафтобази «Біла Церква», фахівець з продажу нафтобази «Баловне», які не були запропоновані позивачу при звільненні. При цьому вакантна посада головного спеціаліста знаходиться в управлінні по роботі з персоналом, тобто в управлінні, яке позивач очолював до звільнення.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник доводи скарги підтримали.

Представник відповідача проти доводів скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими наступні обставини.

21.06.2007 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду директора департаменту у відповідності до наказу №АО/ос-0149 від 18.06.2007 року, а з 01.06.2015 року позивача переведено на посаду начальника управління по роботі з персоналом (а.с.1-11).

Між тим, наказом відповідача за №31-шт від 29.05.2015 року було затверджено штатний розпис, який передбачається ввести в дію з 01.06.2015 року, а наказом №33-шт від 08.06.2015 року був підписаний наказ про внесення змін до штатного розпису, відповідно до якого посада позивача підлягала скороченню з 10.08.2015 року (а.с.12,31).

При цьому, як вбачається з п.4 вказаного наказу №33 визначено управлінню роботи з персоналом з 08.06.2015 року письмово попередити працівників про майбутнє скорочення та розглянути можливість надання їм іншого місця роботи.

08.06.2015 року позивач ОСОБА_1 був попереджений про майбутнє звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штатів з 10.08.2015 року, про що свідчить підпис самого позивача та вказані обставини не заперечуються останнім в судовому засіданні.

В подальшому наказом відповідача від 04.08.2015 року позивача було звільнено з роботи з 10.08.2015 року у зв'язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 33).

Також судом встановлено та не заперечувалося позивачем, що письмовим попередженням про звільнення від 08.06.2015 року його було повідомлено про наступне звільнення за 2 місяці у зв'язку із скороченням штату, в якому також було зазначено про неможливість забезпечити позивача іншою роботою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача з займаної посади відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки у відповідача була відсутня робота, яка могла бути запропонована позивачу .

Вищенаведені обставини, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про законність проведеного звільнення відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що штатний розпис від 07 червня 2015 року був затверджений заднім числом, тобто є сфальсифікованим є безпідставні та спростовуються іншими доказами наявними в справі.

Відповідно до п. З Наказу № 32-шт від 04 червня 2015 року штатний розпис був затверджений в новій редакції, в наказі було зазначено, що новий штатний розпис ввести в дію з 07 червня 2015 року. Прийняття такого наказу, та його законність позивачем не спростовано та не оскаржено .

Тобто, рішення про зміну штатного розпису від 01 червня 2015 року було прийнято в робочий день 04 червня 2015 року.

Новий штатний розпис, в якому скорочувалась посада позивача, повністю відповідав наказу від 04 червня 2015 року , а тому вважати його сфальсифікованим у суду немає підстав.

Законодавство України не містить жодних строкових обмежень та заборон для роботодавця, щодо зміни в організації виробництва та проведенні скорочення працівників за наявності виробничої необхідності.

Тобто відповідач мав право продовжити скорочення працівників, через тиждень після затвердження штатного розпису від 01 червня 2015 року.

Позивач не заперечував наявності обґрунтованих підстав для проведення скорочення чисельності працівників у відповідача.

Так відповідно до наказу № 32-шт від 04 червня 2015 року було прийнято рішення про внесення змін до штатного розпису від 01 червня 2015 року, та скорочення посад: начальника комерційного управління, провідного фахівця комерційного управління, головного фахівця управління по роботі з персоналом(посада позивача) та оператора котельні.

Таким чином, колегія суддів не приймає також і доводи апеляційної скарги позивача з приводу того, що йому не були запропоновані вакантні посади, зазначені в штатному розписі від 01 червня 2015 року, а саме : начальник комерційного управління, провідний фахівець відділу постачання комерційного управління, головний фахівець управління по роботі з персоналом. Оскільки до штатного розпису були внесені зміни, позивач попереджався про майбутнє звільнення 08 червня 2015 року, а тому йому могли бути запропоновані вакантні посади лише за новим штатним розписом, який вводився в дію з 07 червня 2015 року.

Перевіряючи доводи позивача про те, що йому не були запропоновані посади: фахівець з продажу нафтобази «Біла Церква», фахівець з продажу нафтобази «Баловне», які були вакантні, так як особи які їх займали перебували в декретній відпустці, апеляційним судом встановлені такі обставини:

Працівник ОСОБА_3, фахівець з продажу Нафтобаза «Баловне» в період з 30 березня2015 року до 02 серпня 2015 року перебувала на лікарняному. (а.с. 164), а з 03 серпня по 12 жовтня 2015 року перебувала в основній щорічній відпустці. Тобто вказана посада не була вакантною в період з 08 червня 2015 року (дата попередження позивача про майбутнє звільнення) до 10 серпня 2015 року (дата звільнення)

Стосовно посади фахівця з продажу нафтопродуктів Нафтобаза «Біла Церква», ОСОБА_4, то судом встановлено, що з декретної відпустки вказана особа вийшла на роботу в вересні 2015 року, тобто після звільнення позивача і в період звільнення ця посада була вакантною.

Разом з тим вона не могла бути запропонована позивачу, через відсутність у останнього відповідної освіти, кваліфікації та досвіду роботи, які необхідні для виконання роботи на вказаній посаді.

Так відповідно до посадової інструкції фахівця з продажу ТОВ «Альянс ОЙЛ Україна», затвердженої 25 серпня 2010 року, на посаду фахівця з продажу призначається особа, що має вищу або середню-технічну чи економічну освіту і досвід роботи в сфері продажу від 2-х років.

Як пояснив в судовому засіданні позивач він має вищу педагогічну освіту і економічної чи технічної освіти він не має. Також позивач не має досвіду роботи в сфері продажу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважена ним особа пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на інші роботу на тому ж підприємстві, працівник за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Оскільки апеляційним судом було встановлено, що у відповідача на момент звільнення позивача була наявна лише одна вакантна посада, не за його спеціальністю, яку він не міг зайняти, через відсутність необхідної освіти та досвіду роботу, колегія суддів прийшла до висновку, що звільнення останнього відбулося без порушення вимог трудового законодавства.

Не зважаючи на те, що судом першої інстанції не повно були встановлені обставини, щодо можливості відповідачем запропонувати позивачу іншу роботу, проте з врахуванням вищенаведених обставин, які були встановлені апеляційним судом, підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яким позивачу відмовлено в задоволенні позову не має. Послання позивача, що 06 липня 2015 року начальником управління інформаційних технологій ТОВ «АЛЬЯНС ОЙЛ УКРАЇНА» Мукомелом С.М., за вказівкою керівництва ТОВ «АЛЬЯНС ОЙЛ УКРАЇНА», у ОСОБА_1 в кабінеті було вилучено персональний комп'ютер, що позбавило його можливості виконувати свої службові обов'язки, жодним чином не впливає на правильність ухваленого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, які б призвели до невірного вирішення спору, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: