Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним позовом до ОСОБА_1, обґрунтовуючи його тим, що 30 грудня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 6 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Також позивач зазначав, що при укладанні вказаного кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зазначив, що свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31 січня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 14 228 грн 86 коп., з яких: 5 228 грн 09 коп. - заборгованість за кредитом; 6 287 грн 20 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 559 грн 81 коп. - пеня та комісія; 500 грн - штраф (фіксована частина); 653 грн 76 коп. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 25 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 21 грудня 2015 року рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 25 вересня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 14 228 грн 86 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 5 228 грн 09 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6 287 грн 20 коп., пені та комісії в сумі 1 559 грн 81 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн, штрафу (процентна складова) в сумі 653 грн 76 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявники, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 30 листопада 2010 року ОСОБА_1 було видано кредитну картку «Універсальна» зі встановленим лімітом у розмірі 1 000 грн.

Своїм підписом в анкеті-заяві від 30 грудня 2010 року ОСОБА_1 підтвердила, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилася і згодна, про що свідчить її підпис.

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором, номер якого ідентичний з референсом картки, отриманої ОСОБА_1, вбачається, що остання ознайомлена з фінансовими умовами надання платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми оплати за користування кредитними коштами.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 30 грудня 2010 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 31 січня 2015 року становить 14 228 грн 86 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами кредитного договору від 30 грудня 2010 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із доведеності позивачем наявності між сторонами договірних правовідносин, існування заборгованості за кредитом, відсутності з боку відповідача заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності та не спростування відповідачем фактів, на які банк посилався як на підставу своїх позовних вимог, та дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд зазначив, що при укладанні зазначеного кредитного договору працівником банку було допущено описку у зазначенні місяця, у якому його було укладено.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Послідовність дій сторін щодо договірних правовідносин між ними полягає у видачі банком 30 листопада 2010 року ОСОБА_1 платіжної картки з нарахуванням кредитного ліміту у розмірі 1 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, оскільки своїм підписом у заяві-анкеті від 30 грудня 2010 року ОСОБА_1 підтвердила, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилася і погодилась.

Під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій клопотання про призначення почеркознавчої експертизи відповідач чи її представник не заявляли, при цьому у суді апеляційної інстанції представник відповідача визнав отримання ОСОБА_1 30 листопада 2010 року картки «Універсальна» та користування нею відповідачем.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з вищенаведених підстав.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 грудня 2015 року, оскільки рішення суду апеляційної інстанції законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська