Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/7983/15 головуючий у 1 інстанції Зарютін П.В.
провадження № 22-ц/778/1332/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на утримання дружини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на утримання. В обґрунтування позову зазначивши, що вона ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 30.04.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейні стосунки у них не склались. У вересні 2015 року ОСОБА_2 пішов до іншої жінки.

У зв'язку з зазначеним, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1167 грн., а також кошти на користь ОСОБА_3 на її утримання у розмірі 1378 грн. до досягнення дитиною трирічного віку.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 30.04.2011 року Шевченківським відділом ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено запис № 175.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 січня 2016 року

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 583,50 гривень щомісяця, починаючи з 02.11.2015 року і до досягнення названою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти на її утримання у розмірі 1378 гривень, починаючи з 02.11.2015 року і до досягнення трьох років ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 30.04.2011 року Шевченківським відділом ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено запис № 175.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 487,20 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволення вимог про стягнення аліментів та коштів на утримання дружини.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК суд апеляційної інстанції може змінити рішення суду у разі невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача коштів на утримання дружини в частині розміру стягнення без врахування всіх обставин справи, отже не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованим 30.04.2011 року Шевченківським відділом ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено запис № 175. Сторони від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відносини між подружжям унеможливлюють збереження сім'ї та подальше спільне проживання.

Дитина проживає разом з матір'ю, яка не працює, бо доглядає за сином.

З'ясувавши фактичні взаємовідносини сторін, перераховані обставини їх життя, враховуючи наявність у сторін малолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, які мають непорозуміння між собою, що має суттєве значення для вирішення спору, зважаючи на те, що на відновлення подружнього життя ніхто бажання не виявив, суд розірвав шлюб.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу в апеляційному порядку не оскаржуюєтсья, а тому за роз'ясненнями п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року та вимог ст. 11, 303 ЦПК України, відповідно до принципу диспозитивності не перевіряється.

Задовольняючи позов та стягуючи аліменти в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має регулярного прибутку, а тому стягнув аліменти відповідно до положень статті 184 СК України у твердій грошовій сумі половині прожиткового мінімуму 583,50 гривень щомісяця.

Судом вірно застосовані норми ст. ст. 180, 181, 182 СК України відповідно яких батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів, та задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що батько офіційно не працює, хоча є працездатним, має нормальний стан здоров'я, та врахував розмір прожиткового мінімуму, встановленого у Державі для дитини відповідного віку, стягнув половину розміру прожитого мінімуму 650 гривень.

Відповідно до ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідач ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній інстанції не довів розмір його доходів, а тому вірно виходив із прожиткового мінімуму , встановленого у Державі та стягнув половину розміру прожиткового мінімуму, оскільки батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини.

В суді першої інстанції ОСОБА_4 та його представник визнавали вимоги частково про стягнення аліментів , та просили суд стягнути на утримання дитини сторін аліменти у розмірі 350 гривень щомісяця, як і на утримання позивача - теж 350 гривень щомісяця.

За вимогами ст. 10, 11 ЦПК України, визначено що суд розглядає справу за принципом змагальності, у межах заявлених позивачем вимог, заперечень наданих відповідачем, та доказів наданих сторонами. За приписами ч.3 ст. 60, ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Отже ОСОБА_4 у суді першої інстанції визнавав проте, що він має можливість надавати кошти дружині у зв'язку з тим, що вона не працює та доглядає дитину, при цьому визнавав розмір таких коштів 350 гривень, не обґрунтовуючи розмір своїх доходів та не надаючи доказів як суду першої інстанції так і в апеляцій інстанції.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Доводи апеляційної скарги проте, що позивачка не надала доказів проте, що він має можливість сплачувати аліменти та кошти на утримання дружини не приймаються колегією судів, оскільки за положеннями ст. 11, 60 ЦПК України, ст. 84, 180 СК України саме відповідач має надати докази про розмір своїх доходів, та докази проте, що він не може надавати допомогу дружині.

Між тим, як вже зазначалося відповідач ОСОБА_4 визнавав проте, що він має можливість надавати кошти дружині у розмірі 350 гривень, а тому відповідно до вимог ст. 10, 1, 60, 61 ЦПК України, ці обставини, не підлягають доказуванню зі сторони позивача.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не працює та доглядає дитину, при цьому відповідач сам у суді першої інстанції визнавав можливість допомагати дружині у розмірі 350 гривень щомісячно, не обґрунтовуючи розмір своїх доходів та не надаючи доказів як суду першої інстанції так і в апеляційній інстанції, є працездатною особою, незалежно від його працевлаштування, чоловік зобов'язаний утримувати дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, він не може бути визнаний неспроможною сплачувати аліменти на утримання дружини .

Проте враховуючи розмір прожиткового мінімуму, встановленого у Державі, , відповідач офіційно не працює, має мінливі доходи, враховуючи що з нього на неповнолітню дитину стягується аліменти в розмірі половини прожиткового мінімуму, колегія судів вважає, що рішення суду в частині розміру аліментів на утримання дружини підлягає зміні та підлягає стягненню також половина розміру прожиткового мінімуму на утримання дружини, тобто 689 гривень.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 рокуу цій справі в частині розміру стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів на її утримання змінити з «1378 гривень» на «689 гривень».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: