Справа № 336/2760/15-Ц
Провадження № 2/336/16/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Кляшторного В.С., при секретарі Ведмедьовій В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_1 (після шлюбу ОСОБА_2) Ганни-Марії Валентинівни до ОСОБА_3, треті особи: Житлово-будівельний кооператив «Кристал-6», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_1 (після шлюбу - ОСОБА_2) Г.М. звернулись в суд з вищевказаною позовною заявою, в якій зазначається, що у 80-х роках ОСОБА_6 (матері відповідача) була надана кооперативна квартира у ЖБК «Кристал-6» за адресою: АДРЕСА_1. На початку 90-х років, пайовий внесок за вищевказану квартиру був виплачений у повному розмірі подружжям: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (батьками відповідача). Членом ЖБК «Кристал-6» був ОСОБА_7. Після сплати паю свідоцтво про право власності у районній адміністрації та ЗМ БТІ на вищевказану квартиру отримано не було.

24.05.1995 року померла ОСОБА_6 та оскільки пай на квартиру був виплачений на момент придбання кооперативної квартири на початку 1990 року, то фактично, ОСОБА_8 був власником вказаної квартири.

17.01.2006 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, склав заповіт, яким заповів все належне йому майно своїй онуці ОСОБА_9-М.В., та колишній дружині його сина (відповідача по справі) ОСОБА_1 у рівних частках кожній. Заповіт був посвідчений 17.01.2006 року приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_10, зареєстровано у реєстрі за № 91.

25.01.2007 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 шлюб було розірвано.

17.12.2012 року ОСОБА_7 помер, після його смерті залишилось спадкове майно яке складається з квартири АДРЕСА_2. На момент смерті ОСОБА_7 позивачі та відповідач проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем та продовжують проживати у ІНФОРМАЦІЯ_2. У встановлений законом 6-місячний строк, 19.03.2013 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса ЗМНО ОСОБА_11 з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, але їм було усно відмовлено у видачі свідоцтва та повідомлено, що 29.09.2011 року ОСОБА_7 склав заповіт на користь свого сина - відповідача по справі ОСОБА_3, який був посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 4258.

Зазначений заповіт позивачі вважають недійсним, оскільки спадкоємець ОСОБА_7 на момент його складання не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, у звязку з тим, що наприкінці 2006 року він почав систематично вживати спиртні напої, що у сукупності призвело до залежності зловживання алкоголем, які негативно впливали на його стан здоровя, життя та працю. Спадкодавець останні два роки до смерті був тяжко хворим та прикутим до ліжка внаслідок перенесення у травні 2011 року ішемічного інсульту головного мозку, у нього були порушенні функції тіла, а саме: повний правосторонній параліч рухового апарату, порушення відтворення і розуміння мови, в тому числі труднощі у читанні, написанні, які відбулися в результаті пошкодження осудів лівої півкулі головного мозку.

Крім того, позивкачі зазначають, що перед «складанням» останнього заповіту спадкодавцю було видано новий паспорт на підставі його особистої заяви про видачу паспорта, замість втраченого ним паспорта громадянина України. Позивачі вважають, що відповідач скористався безпорадним станом свого батька та посприяв складенню заповіту на свою користь, що не відповідало волевиявленню померлого.

На підставі викладеного позивачі просять визнати заповіт складений ОСОБА_7 29.09.2011 року на користь відповідача, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округ ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 4528 недійсним та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, при цьому просила відкласти судовий розгляд для ознайомлення з матеріалами справи, мотивуючи тим, що угоду з нею відповідач уклав напередодні проведення судового засідання. Суд відмовив їй у відкладенні розгляду, оскільки відповідач неодноразово тривалий час не з'являвся до суду, причини своєї неявки не повідомляв, заяв про відкладення розгляду не надсилав. При цьому він звертався до суду з позовом про визнання права власності на спірну квартиру в порядкеу спадкування, отримав рішення на свою користь. Зазначене рішення було скасовано в апеляційному порядку, а тому відповідач знав про існування спору з приводу спадкового майна після смерті батька. При цьому він встиг розпорядитися квартирою, оформив угоду на підставі скасованого пізніше рішення та нез'являвся в судові засідання без поважних причин. На думку суду, часу для ознайомлення з матеріалами справи у відповідача було вдосталь, він міг укласти угоду з представником завчасно, а останній мав можливість ознайомитись з матеріалами справи як до судового засідання, так і перед початком його. Приймаючи до уваги ту обставину, що справа розглядається в суді протягом року, понад передбачені законом розумні строки, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду заперечення в яких просила розглядати справу без її участі. При цьому вказала обставини при яких був посвідчений оспорюваний заповіт та зазначила, що форма та зміст заповіту та процедура його складання та посвідчення відбувалась відповідно до чинного законодавства, просила відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - ЖБК «Кристал-6» - ОСОБА_12 в судовому засіданні підтримав позов. Під час допиту в якості свідка пояснив, що померлий ОСОБА_7 був неадекватний під час оформлення паспорту, не міг рухатися, лежав, до нього приводили фотографа з міліції, щоб зробити фото на документ, підводили, садили на ліжку, тримали руками за тулуб під час зйомки.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, заперечень не надала.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Позовні вимоги обґрунтувані тим, що 17.01.2006 року, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, склав заповіт, яким заповів все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те що буде належати йому на день його смерті, та на що він за законом матиме право: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, у рівних частках кожній. Заповіт був посвідчений 17.01.2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, ОСОБА_10, зареєстровано у реєстрі за № 91(т.1 а.с.12). Позивачка ОСОБА_1 є колишньою дружиною відповідача ОСОБА_3, відповідно позивачка ОСОБА_14 є донькою відповідача та онукою спадкодавця.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_14 у звязку з укладенням шлюбу змінила своє прізвище з "Набока" на "Абакарова", що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 17.09.2015 року Шевченківським ВДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, мерія І-ЖС № 164513.(т.1 а.с.250)

25.01.2007 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 025960, виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис за № 45 (т.1 а.с.16).

17.12.2012 року спадкодавець ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 257379, виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 28.02.2013 року, про що 20.12.2012 року складено відповідний актовий запис за № 7136.(т.1 а.с.11)

Спадкове майно складається з квартири АДРЕСА_2.

На момент смерті ОСОБА_7, позивачі та відповідач проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем, після його смерті продовжують проживати у зазначеній квартирі.

У встановлений ст. 1270 ЦК України 6-місячний строк після смерті ОСОБА_7 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_14 звернулися з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11, якою була заведена спадкова справа.

19.03.2013 року, коли позивачі звернулися до Приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, їм було усно відмовлено у видачі свідоцтва та повідомлено, що 29.09.2011 року ОСОБА_7 склав заповіт на відповідача, ОСОБА_3 (син спадкодавця), який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 4528(т.1 а.с.13-15).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2013 року (т. 1 а.с.207) позов ОСОБА_3 до ЖБК «Кристал-6» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом було задоволено, але ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 року (т.2 а.с.4-5) зазначене рішення суду було скасовано та в позові відмовлено.

Позивачі вважають, що заповіт складений 29.09.2011 року є недійсним, оскільки спадкодавець на час складання заповіту не міг керувати своїми діями внаслідок хвороби. Наприкінці 2006 року спадкодавець почав систематично вживати спиртні напої, що у сукупності призвело до залежності зловживання алкоголем, які негативно впливали на його стан здоров'я, життя та працю. З урахуванням вищевказаної шкідливої звички, яка розвилась у спадкодавця на протязі останніх років, ОСОБА_7 неодноразово перебував у відділенні спец. травми КУ «Міської клінічної лікарні екстреної швидкої допомоги», де лікарями були встановленні діагнози: Алкогольне спяніння, що підтверджується довідками № 499, № 500 від 17.10.2014р. (т.1 а.с.22-23).

У звязку з тим, що вплив алкоголю на будь який організм людини призводить до пониження працездатності мозку, яка спричиняє негативні зміни в центральній нервовій системі, особливо процесів мислення, пам'яті, уяви, сприйняття, відчуття, а тому за останні роки життя спадкодавця, який мав психо-фізичну залежність від алкоголю, його поведінці були такі властиві ознаки, як втрата почуття відповідальності, послабленість здатності розуміння своїх дій та керувати ними.

Крім того, останні два роки до смерті спадкодавець був тяжко хворим та прикутий до ліжка у звязку із перенесеним у травні 2011 році ішемічного інсульту головного мозку, в наслідок чого у нього були порушені функції тіла, а саме: повний правосторонній параліч рухового апарату, порушення відтворення і розуміння мови, в тому числі труднощі у читанні, написанні, які відбулися в результаті пошкодження сосудів лівої півкулі головного мозку. У звязку з вказаним паралічем функцій організму, ОСОБА_7 був прикутий до ліжка, самостійно не сидів, не повертався, не міг їсти, при прийомі їжі у нього було значне ускладнення у ковтанні, незрозумілість знаходження та втрата себе у просторі, незрозумілість ним «висловлювання», яке було більш схоже на набір слів та звуків, та інше.

24.03.2012 року Комунальною установою «Обласний центр медико-соціальної експертизи» ЗОР спадкодавцю була встановлена перша група інвалідності підгрупи «Б», «загального захворювання», «безстроково», враховуючи перенесення ним вищезазначених хвороб, які призвели до стійкого обмеження життєдіяльності (т.1 а.с.18-21, 24-27).

Згідно довідки про причину смерті від 17.12.2012 року, причиною смерті спадкодавця було встановлено: атеросклеротична хвороба серця (т.1 а.с.17)). Діагнози судинного захворювання спадкодавця, ОСОБА_7 були встановлені лікарями за його життя та після його смерті.

На підтвердження зазначених вище обставин позивачі надали документи, витребувані за їх клопотанням:

- копію спадкової справи, після смерті ОСОБА_7, померлого 17.12.2012 року, та заведену приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_11;

- копію заповіту від 29.09.2011 року, який був складений ОСОБА_7 на відповідача, ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 4528, та документи, які стали підставою для посвідчення заповіту;

- історію хвороби та виписки з історії хвороби ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходився на стаціонарном лікуванні у неврологічному відділенні КУ «Міська Клінична Лікарня № 2» в травні-червні 2011 року.

Також суду були надані документи від медичних установ, отримані на адвокатські запити.

У підтвердження факту тяжкого стану здоровя спадкодавця ОСОБА_7 з 10.05.2011 року без будь яких поліпшень стану здоровя до дня його смерті, Комунальним закладом «Центр первинної медикосанітарної допомоги № 2» наданні виписки з журналів медичної документації та лист від 04.02.2015 року за вих. № 16/01-09/з в якому зазначено, що хворий ОСОБА_7 спостерігався дільничним лікарем ОСОБА_15 з 09.06.2011 року, після виписки хворого із неврологічного відділення КУ «Міська лікарня № 2», де проходив лікування та був оглянутий відповідними лікарями-спеціалістами даної установи.

Обслуговування дільничним лікарем спадкодавця відбувалися: лише 30.12.2011р., 20.02.2012р., 14.03.2012р., 30.03.2012р., саме після складання ОСОБА_7 спірного заповіту 29.09.2011 року.

Ці документальні докази свідчать про те, що відповідач не мав наміру лікувати батька й не надавав доступу до нього жодному з лікарів до складання на його імя заповіту, за для того, щоб унеможливити у подальшому скасування заповіту, що вбачається з письмових документів, наданих лікарнею.

Таким чином, до вересня 2011 р. спадкодавець не оглядався жодними лікарями, йому не призначалася підтримуюча реабілітаційна лікувальна терапія, а тому поліпшення стану здоровя ОСОБА_7 після перенесення вищезазначеного тяжкого захворювання не були можливі, що вбачається із виписки амбулаторної карти ОСОБА_7, оригінал якої був нами долучений до матеріалів справи. Тільки з 16.12.2011 року спадкодавець був оглянутий лікарем-невропатологом ОСОБА_16, після чого йому була призначена відповідна терапія лікування, за наслідками якої жодного поліпшення стану здоровя ОСОБА_7 не відбулися. В грудні 2012 року лікарем-невропатологом ОСОБА_16 встановлений діагноз: прогресуюча дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. Залишкові явища ішемічного інсульту у руслі правої середньо-мозкової артерії. Лівобічний глибокий геміпарез с формуванням контрактури. Дізартрія. Церебральний атеросклероз ІІІ ст. Артеріальна гіпертензія ІІ ст., ризик 4. Судинна деменція. Початкова катаракта обох очей. Ангіосклероз. Хронічна двобічна сенсорна туговухість І ст.. Ішемічна хвороба серця. Диффузний кардіосклероз. Сердцева недостатність ІІА ст.., функціональний клас 3. Після лікування на дому з 26.12.2011р. по 04.01.2012р. та висновків лікарсько-консультативної комісії, лікарем-невропатологом ОСОБА_16 було направлено відповідні медичні документи спадкодавця на огляд до МСЕК, якою й було встановлено факт незворотного процесу хвороби та присвоєння відповідної групи інвалідності ОСОБА_7

Згідно виписки з журналу медичної документації Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» в якому ведеться облік осіб, які предявляються лікарсько-консультаційною комісією (ЛКК) на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) зазначено, що ОСОБА_7 двічі направлявся на проходження даної комісії з підстав стійкої втрати стану здоровя та для визначення групи інвалідності.

Свідок ОСОБА_17 (лікар реабілітолог санаторія-профілакторія), пояснила, що раніше працювала психоневрологом у 5 міській лікарні). В суді зазначила, що 20.05.2011 р. та 09.08.2011 р. .нею був оглянутий ОСОБА_7, який був неадекватний, вкрай важкий, не мав можливості керувати своїми діями, інколи відбувалися епілептичні напади. Після виписки з із неврологічного відділення КУ «Міська лікарня № 2», спостерігалася виражена ДЄП, ОСОБА_7 нікого не впізнавав, парез мови, хворий не реагував на питання, не міг відповідати. Взимку 2012 р. вона бачила ОСОБА_7, він був неконтактний, прикутий до ліжка, самостійно не міг їсти та обслуговуватися, жодних поліпшень з боку здоровя не спостерігалося. А також, свідок зазначила, що сина ОСОБА_7 вона ніколи не бачила, до батька уваги збоку сина не приділялося.

Свідок ОСОБА_15 (завідувачка поліклініки № 2, сімейний лікар) свідчила про те, що пацієнт знаходився на ділянці з 2000 р., у нього були мозкові порушення, в'язка мова. Так само у нього була присутня алкогольна енцефалопатія, ходив він з трудом, у зв'язку з чим йому призначалося лікування. Було пройдено курс лікування судинної дистонії, після чого були поліпшення. З тих пір ОСОБА_7 в поліклініку не звертався ні разу за 10 років. Виклик був 10.05.2011 р., свідок прийшла до хворого додому, але ніхто їй двері не відкрив, після цього їй стало відомо що ОСОБА_7 знаходиться в лікарні з інсультом. 09.06.2011 р. свідок оглянула хворого, він був у важкому стані, ліва сторона поралізованна. Син його перевертав, річ у хворого була не розбірлива та не можливо було його слухати, права рука слабка, тремтіння в руці. Свідок призначила курс лікування, після цього вона протягом 6 місяців не могла потрапити до квартири, оскількти двері ніхто їй не відчиняв. В грудні 2011 року, лікаря викликав син і сказав що батькові стало гірше, просив оформити інвалідність. За станом здоров'я ОСОБА_7 потрібно було пройти ще раніше МСЕК. Після призначення МСЕК всі лікарі оглядали його на дому. В березні 2012 року була виїзна комісія, яка і призначила хворому групу інвалідності. З моменту його першого огляду в червні 2011 року поліпшень стану здоров'я у ОСОБА_7 не було, йому ставало тільки гірше. У березні 2012 року ОСОБА_7 був дуже важкий. Діагноз судинна деменція була встановлена лікарем психіатром при проходженні комісії ОСОБА_7 на МСЕК. Після проходження МСЕК, амбулаторна картка ОСОБА_7 була видана синові ОСОБА_7 о. за його наполяганням і після не була повернута до лікарні.

Свідок ОСОБА_2 (лікар-реабілітолог) вказала, що приходилао влітку 2011 року до ОСОБА_1 та в сусідній кімнаті вона бачила, що лежав ОСОБА_7, який взагалі не піднімався та видавав тільки якісь звуки. Зі слів свідка він взагалі не говорив, був не контактним та його годували з ложки.

Аналогічні покази надав й свідок ОСОБА_18

Свідок ОСОБА_19 (голова правління ЖБК «Кристал-6»), повідомив суду, що перший заповіт був складений, коли спадкодавець ще був здоровий. Потім він став сильно зловживати алкоголем, син (відповідач по справі) часто бив його, про що свідку неодноразово говорили сусіди. ОСОБА_7 говорив особисто свідку та іншим сусідам, що бажає щоб квартира дісталася онуці Ганні-Марії. Також свідок зазначив, що через деякий час після виписки з лікарні, до нього приходив відповідач, щоб отримати довідки для відновлення паспорту. Син привіз фотографа з міліції. Свідок зазначив, що на той час ОСОБА_7 був важкий, він "вже був не людиною, а рослиною", вже не усвідомлював про, що з ним розмовляють. Свідок бачив особисто ОСОБА_7 неодноразово, тому що заходив до нього в квартиру у звязку з великими боргами за комунальні послуги. Свідок зазначив, що ОСОБА_7 не міг сидіти, був неадекватний, син його закривав в кімнаті. Зі слів сусідів, які були свідками при складанні заповіту на імя відповідача, ОСОБА_19 стало відомо про складання такого заповіту на дому та те, що при складанні заповіту ОСОБА_7 нічого не розумів.

З урахуванням вищевказаних доказів та показань свідків можливо вважати, що спадкодавець страждав на «психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу, наслідки якого були гострі порушення мозкового кровообігу», які проявлялися у не зрозумілості й свідомості ним своїх дій, виражене порушення мислення, памяті, інтелекту, руху та ін. у звязку з ураженням головного мозку.

Таким чином можно стверджувати, що складаючи і посвідчуючи нотаріусом останній заповіт, спадкодавець не міг розуміти значення своїх дій, а це в свою чергу відповідно до ст. 225 України, чинного на момент посвідчення заповіту призводить до його недійсності.

Враховуючи те, що основне значення має встановлення часу початку захворювання, його глибини й виразності в момент вчинення правочину, за клопотанням позивачів судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновків судово-психіатрічної експертизи № 67 від 10.02.2016 року, наданих експертами Комунальної установи «Обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, викладених у п.23, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, виявляв ознаки деменції в наслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, гіпертонічна хвороба, ішемічні інсульти). Внаслідок чого, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не міг розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 29.09.2011 року.

Як зазначили експерти в останньому абзаці п. 24 своїх висновків, «комісія доходить висновку, що в період підписання заповіту 29.09.2011 року виявляв ознаки деменції внаслідок органічного ураження мозку (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, гіпертонічна хвороба, інсульти). У звязку з тим, що деменція, з урахуванням віку під експертного та внаслідок судинної патології (церебрального атеросклерозу, гіпертонічної хвороби, інсульти), це деструктивно-органічне ураження головного мозку, яке проявляється перед усім психічними розладами у вигляді порушенн процессів осмислення, порушенням памяті, інтелекту, емоцій, волі та носить прогресуючий (незворотній) характер, що підтверджується медичною документацією (направлення на МСЕК). Внаслідок чого, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не міг розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 29.09.2011 року»

Вказані факти та обставини, достовірно свідчать про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та доведеними належними доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

На думку суду, оспорюваний заповіт не відображає фактичного волевиявлення померлого і був зроблений з використанням його безпорадного стану.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою статті - 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з вимогами ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 225, 236, 1233 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_1 (після шлюбу ОСОБА_18) Ганни-Марії Валентинівни до ОСОБА_3, треті особи: Житлово-будівельний кооператив «Кристал-6», Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений 29.09.2011 р. ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 4528.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_1 (після шлюбу ОСОБА_18) Ганни-Марії Валентинівни судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 243, 60 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 121, 80 грн., а всього 365, 40 грн. по 182,70 грн. на користь кожної.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Кляшторний