Справа № 381/2873/15-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В. О.
Провадження № 22-ц/780/963/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 26 07.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Дмитрієвої Л.Д., Олійника В.І.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2010 року було задоволено його позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу. 24.03.2011 року на підставі виконавчого листа відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 75 145,10 грн.

Вищевказане судове рішення було виконано лише 12.05.2015 року шляхом продажу майна, належного боржнику ОСОБА_2

Оскільки боржник ОСОБА_2 після ухвалення судового рішення не вчинила жодних дій, спрямованих на виконання грошового зобов»язання, позивач ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з неї на свою користь втрати від інфляції за період з 01 липня 2010 року по 30 квітня 2015 року в розмірі 60 043,60 грн.; 3% річних за період з 01 липня 2010 року по 11 травня 2015 року в сумі 9 780,16 грн.; проценти за користування грошовими коштами за період з 01 липня 2010 року по 11 травня 2015 року в розмірі 30 169,74 грн.; пеню за період з 01 липня 2010 року по 11 травня 2015 року в сумі 60 339,47 грн.; упущену вигоду за період з 01 липня 2010 року по 11 травня 2015 року в сумі 52 281,19 грн., а всього 212 614,16 грн.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь безпідставно набуті ним грошові кошти в розмірі 27 568,49 грн., посилаючись на те, що 09.05.2012 року, після ухвалення рішення про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 75 145,10 грн., вона повернула йому частину боргу в розмірі 25 000 грн., про що ОСОБА_3 власноруч склав розписку, в якій зазначив про отримання від ОСОБА_2 коштів в розмірі 25 000 грн. в рахунок погашення боргу по заочному рішенню Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2010 року, з урахуванням чого борг ОСОБА_2 перед ним зменшився на вказану суму і становить 50 145,10 грн.

Однак, не зважаючи на те, що сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 зменшилася на 25 000 грн., останній заперечив цей факт у Державній виконавчій службі, і 15.07.2015 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області здійснило перерахування коштів в розмірі 75 145,10 грн. на рахунок ОСОБА_3 згідно наданих ним реквізитів. Таким чином, загальна сума коштів, отриманих ОСОБА_3 від неї, складає 100 145,10 грн., замість 75 145,10 грн., які підлягали стягненню згідно судового рішення. Враховуючи те, що ОСОБА_3 25 000 грн. отримав від ОСОБА_2 без будь-яких правових підстав, остання просила суд на підставі ст.1212 ЦК України стягнути на свою користь з позивача вищевказану суму - 25 000 грн. та 2 568,49 грн. процентів за користування чужими коштами, а всього 27 568,49 грн. грошових коштів.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_2 з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неповноти судового розгляду просила рішення суду в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_3 також подав на рішення суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмови у задоволенні його позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його вимог. Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просив залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 в борг грошові кошти в розмірі 67 000,00 грн., про що 22 жовтня 2009 року зазначила у власноруч складеній розписці.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2010 року, яке набрало законної сили 11 грудня 2010 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг на загальну суму 74 282,10 грн., який складався з: 67 000,00 грн. основного боргу; 3 082,00 грн. суми інфляційного знецінення; 958,10 грн. - 3% річних; 3 242,00 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Вищевказане судове рішення було виконано шляхом продажу майна, належного боржнику ОСОБА_2, та перерахування 15.07.2015 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області на рахунок ОСОБА_3 коштів в розмірі 75 145,10 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості, однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов»язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм, законними та обґрунтованими є вимоги позивача ОСОБА_3 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 за невиконання нею грошового зобов»язання відповідно до вимог ст. 625 ЦК України втрат від інфляції та 3% річних в межах визначеного законом строку позовної давності згідно вимог ст. 257 ЦК України.

Розмір втрат від інфляції за період з 10.05.2012 року по 09.05.2015 року становить 35 371,34 грн., розмір 3% річних за період з 10.05.2012 року по 09.05.2015 року - 4 513,06 грн., що і підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 625 ЦК України з урахуванням зменшення суми боргу до 50 145,10 грн. в зв»язку з його частковим погашенням боржником у травні 2012 року.

Разом з тим, вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування грошовими коштами за період з 01 липня 2010 року по 11 травня 2015 року в розмірі 30 169,74 грн.; пені за період з 01 липня 2010 року по 11 травня 2015 року в сумі 60 339,47 грн. та упущеної вигоди за період з 01 липня 2010 року по 11 травня 2015 року в сумі 52 281,19 грн. задоволенню не підлягають за їхньою недоведеністю та безпідставністю.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 безпідставно набутих коштів скасуванню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_2, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно.

З матеріалів справи вбачається, що 09.05.2012 року, після ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 75 145,10 грн., боржник повернула кредитору частину боргу в розмірі 25 000 грн., про що ОСОБА_3 власноруч склав розписку (а.с.36), в якій зазначив про отримання від ОСОБА_2 коштів в розмірі 25 000 грн. в рахунок погашення боргу по заочному рішенню Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2010 року, з урахуванням чого борг ОСОБА_2 перед ним зменшився на вказану суму і становить 50 145,10 грн.

Однак, не зважаючи на те, що сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 зменшилася на 25 000 грн., що підтверджується розпискою, останній заперечив цей факт у Державній виконавчій службі, яка 15.07.2015 року здійснила перерахування коштів в розмірі 75 145,10 грн. на рахунок ОСОБА_3 згідно наданих ним реквізитів.

Таким чином, загальна сума коштів, отриманих ОСОБА_3 від ОСОБА_2, складає 100 145,10 грн., замість 75 145,10 грн., які підлягали стягненню згідно судового рішення від 30.11.2010 року.

Разом з тим, згідно висновку Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року по справі № 6-122цс14, предметом якої був спір про стягнення безпідставно набутих коштів, ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 набув від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 25 000 грн. на виконання нею зобов»язання по поверненню грошових коштів на підставі укладеного між ними договору позики, тобто правовідносини між сторонами на час повернення коштів носили договірний характер, можливість застосування положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України в справі виключається і підстави до задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 безпідставно набутих коштів за правилами вищенаведеної норми відсутні.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 не відповідають обставинам справи та судом при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене на підставі повно та всебічно з»ясованих обставин справи, підтверджених доказами, перевіреними судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за невиконання грошового зобов»язання втрати від інфляції за період з 10.05.2012 року по 09.05.2015 року в розмірі 35 371,34 грн. та 3% річних за період з 10.05.2012 року по 09.05.2015 року в розмірі 4 513,06 грн. В задоволенні решти вимог ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :