АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар: Шерівська Ю.А.

з участю сторін: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03.09.1988 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданого 03 вересня 1988 року.

За час шлюбу ними спільно набуто нерухоме майно, а саме житлові квартири в АДРЕСА_4, АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6. Право власності на вказане майно зареєстроване за ОСОБА_3, хоча було придбано в шлюбі і у відповідності до ст. ст. 60, 61 Сімейного кодексу України є їхньою з спільною сумісною власністю.

_____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/396/2016 р. Головуючий у І інстанції:Волошин С.О.

Категорія: 48 Суддя-доповідач: Владичан А.І.

Оскільки вони з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо вирішення майнових питань, він змушений звернутись до суду із даним позовом щодо визнання, у відповідності до ст. 70 Сімейного кодексу України, його права власності на 1/2 ідеальну частку в спільному майні подружжя. Просив визнати за ним право власності на ? ідеальну частку в житловій квартирі АДРЕСА_1.

12 серпня 2015 року, до початку розгляду по суті, ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, який ухвалою суду від 12 серпня 2015 року об'єднано в одне провадження з первинним позовом.

ОСОБА_3 в своїй заяві посилалася на те, що в період шлюбу подружжям також було придбане наступне рухоме майно: легкові автомобіль ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_1 (переобладнаний з кузова НОМЕР_5).; легковий автомобіль VOLKSWAGEN VENTO д.н. НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_2, та легковий автомобіль AUDI А4 д.- НОМЕР_7, кузов № НОМЕР_1.

Оскільки кожен з спільних автомобілів не можливо реально поділити між сторонами в натурі без втрати його цільового призначення, просила виділити у власність відповідача ті транспортні засоби, які знаходяться у його користуванні та розпорядженні: легковий автомобіль VOLKSWAGEN VENTO д.- НОМЕР_6 та легковий автомобіль ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_4, а у її власність виділити легковий автомобіль AUDI А4 д.н. НОМЕР_7, яким вона фактично користується.

Під час розгляду справи в суді, а саме після 27.08.2015 року ОСОБА_1 без її згоди зняв з обліку та відчужив один з транспортних засобів, що є предметом спору, а саме легковий автомобіль VOLKSWAGEN VENTO д.н. НОМЕР_6, який належав сторонам на праві спільної сумісної власності, вартість якого, згідно з висновком експертизи становить 78910 гривень, ? частину яких вважає слід стягнути на її користь.

Загальна вартість легкових автомобілів, які є спільним майном подружжя та предметом поділу, згідно Висновку № 76/2 від 28.10.2015 року, складеного СП "Західно-український експертно-консультаційний центр" дорівнює 181 290,15 грн. (181 291 1: грн. : 2 = 90 645,075 грн.). Вважала, що кожному з подружжя має бути виділене майно на суму 90645,075 гривень.

Просила суд поділити спільне майно подружжя між нею та ОСОБА_1 припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно. В порядку поділу майна виділити у приватну власність ОСОБА_1 майно на загальну суму 91 570 грн. з урахуванням вартості майна: легковий автомобіль VOLKSWAGEN VENTO д.н. НОМЕР_6 вартістю 78 910,00 грн., яким він розпорядився самостійно після припинення ведення спільного господарства, та легковий автомобіль ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_4, вартістю 12 660 грн. В порядку поділу майна виділити їй у приватну власність майно на загальну суму 89 720,15 грн., а саме легковий автомобіль AUDI А4 д.н. НОМЕР_7, вартістю 89 720,15грн. Стягнути з ОСОБА_1 на її користь різницю у вартості майна в розмірі 924,92грн.

25 січня 2016 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці позовні вимоги ОСОБА_1 в частині: визнання за ним права власності на: 1/2 ідеальну частку в приміщенні салону-магазину, що розташований в будинку АДРЕСА_7; 1/2 ідеальну частку в житловій квартирі АДРЕСА_2 виділено в окреме провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ним право на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_3, що є спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за ОСОБА_3 право на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_3, що є спільною сумісною власністю подружжя. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. В порядку поділу майна подружжя виділено у приватну власність ОСОБА_1 майно на загальну суму 91 570 грн., з урахуванням вартості легкового автомобіля VOLKSWAGEN VENTO д.н. НОМЕР_6 вартістю 78 910,00 грн., яким ОСОБА_1 розпорядився самостійно після припинення ведення спільного господарства, та легковий автомобіль ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_4, вартістю 12 660 грн.

В порядку поділу майна подружжя виділено у приватну власність ОСОБА_3 майно на загальну суму 89 720,15 грн., а саме легковий автомобіль AUDI А4 д.н. НОМЕР_7, вартістю 89 720,15грн. Право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно припинено. Стягнути з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_3, різницю у вартості майна в розмірі 924 (дев'ятсот двадцять чотири) грн. 92 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, обставини які суд вважав встановленими не є доведеними.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що спірна квартира за адресою: м. Чернівці, вул.Гаврилюка,5/1 на 2 придбана на подаровані їй, її батьками гроші, оскільки в них на купівлю квартири була лише 1/3 частина грошей подарованих їм на весілля, тому вважає дану квартиру лише своєю власністю. ОСОБА_1 вже більше п'яти останніх років проживає окремо, здійсненням ремонту чи сплатою комунальних платежів не займався, спільне господарство вони не ведуть. Дані факти можуть підтвердити свідки.

Просить змінити рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2016 року в оскаржуваній нею його частині, і спочатку визнати за нею право власності на 3/4 частини спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 на 1/4 частину, зобов'язавши її компенсувати йому вартість цієї частки на суму 200 000 гривень, а потім визнати за нею право власності на всю спірну квартиру, в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право по ? ідеальній частці квартири АДРЕСА_1, припинивши їх право спільної сумісної власності, суд першої інстанції правомірно виходив з їх доведеності та обґрунтованості з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 03 вересня 1988 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у міському відділі ЗАГС м. Чернівці, який 14 серпня 2014 року рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці шлюб було розірвано.

28 червня 1991 року, під час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу набула у власність квартиру НОМЕР_8, житловою площею 60,9 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 47).

Посилання апелянта, на те що спірну квартиру вважає лише своєю власністю, оскільки вона була придбана на подаровані їй, її батьками гроші, оскільки в них на купівлю квартири була лише 1/3 частина грошей є безпідставними та необґрунтованими враховуючи наступне.

Стаття 70 Сімейного кодексу України встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Виходячи з положень ст. ст. 69-72 СК України, які регулюють питання щодо поділу спільного майна подружжя, кошти, що були подаровані на весілля та витрачені подружжям під час шлюбу, не є майном, що підлягає поділу та за частину якого можливо стягнути грошову компенсацію на користь когось з подружжя.

Враховуючи те, що апелянтом не надано суду належних та допустимих доказів які б з достовірністю підтвердили факт придбання квартири на подаровані їй гроші на весілля, яку суму грошей їм подарували та де вони знаходилися матеріали справи не містять і на підтвердження або спростування розміру подарованих коштів апелянтом не надано жодних доказів, на підставі яких суд мав би можливість визначити реальну суму подарованих грошей, їх наявність або відсутність.

Крім того, сторони зареєстрували свій шлюб 03 вересня 1988 року, договір купівлі-продажу квартири оформлений 28 червня 1991 року, тобто після трьох років спільного подружнього життя.

Твердження апелянта про наявність подарованих коштів за які вона придбала ? частини спірної квартири є голослівними та нічим не підтверджені в судовому засіданні, і докази про такі обставини у матеріалах доданих до позовної заяви відсутні.

Що стосується посилань апелянта, що суд першої інстанції на підставі ч.2,3 ст.70 СК України, повинен був відступити від засад рівності часток подружжя, то вони є безпідставними, враховуючи наступне.

Ст. 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а ч. 1 ст. 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Ч. 2 ст. 70 СК України передбачає, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї, а ч. 3 вказаної статті передбачає, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена якщо з нею, ним проживають діти, за умови що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхньогофізичного, духовного розвитку та лікування. Ч.2 ст. 71 СК України передбачає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, а п. 25 вказаної постанови передбачає, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

Вищевказана спірна квартира підлягає поділу між сторонами, однак без відступу від рівності часток, оскільки апелянтом в судовому засіданні не доведено необхідності відступу від рівності часток, а посилання на придбання квартири за рахунок особистих коштів її батьків, зроблено відповідачем без достатніх для того підстав, тому колегія суддів не може погодитися із запереченнями відповідача стосовно необхідності відступити від засади рівності часток подружжя на підставі того, що в придбання квартири крім загальних коштів були вкладені кошти, які належали її родичам, у зв'язку з тим, що дані твердження відповідача є голослівними, та нічим не підтверджуються.

Приймаючи до уваги, що апелянтом не надано суду жодних обставин, які б мали істотне значення при поділі майна та могли бути підставою для відступу від засади рівності часток подружжя, будь-яких доказів про те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї не має, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: