Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2016 Справа №607/14224/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі судового засідання: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, надалі відповідач, за участю третьої особи Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що відповідач від дати народження сина залишив місце їхнього проживання, не навідується до них, не цікавиться життям, здоров'ям сина, не утримує його, не телефонує, вони не знають, де батько проживає, в садочок не приходив, син не відчуває батьківської турботи, на свята до дитини не дзвонить, буд-яких елементарних знаків уваги не подавав, взагалі усунувся від виконання батьківських обов'язків, має значну суму заборгованості по несплаті аліментів на утримання дитини. А тому вважає, що такого батька її синові не потрібно і його слід позбавити батьківських прав.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подав, тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказах.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, згідно заяви підтримує висновок Органу опіки та піклування.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3, його батьками записані ОСОБА_2 і ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15.05.2013р.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.11.2014р. у справі №607/11112/14-ц шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, який зареєстрований 31.07.2010р., був розірваний.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07.10.2014р. по справі №607/13779/14-ц присуджено до стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 500 грн. щомісячно.

Відповідно до довідок Відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції від 05.08.2015р. №11509/3-41/10 та від 21.12.2015р. №24356/3-41/10 ОСОБА_1 як стягувач згідно виконавчого листа №607/13779/14-ц аліментів за період з лютого 2015 року по листопад 2015 року не отримувала.

Згідно довідки Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні від 4.12.2015р. №638 ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_1, спостерігається в дитячій поліклініці амбулаторно, за останній рік батько з дитиною не з'являвся.

Відповідно до довідки Тернопільського дошкільного навчального закладу №38 від 09.02.2016р. вбачається, що ОСОБА_3 відвідує І молодшу групу №1 з 01.09.2015р., за час перебування дитини в закладі його батько ОСОБА_2 в дитячий садок не приходив, не відвідував батьківських зборів, святкових ранків, з вихователями не зустрічався.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В пункті 16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виконання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Під час розгляду справи, судом отримано висновок Органу опіки та піклування, який затверджений рішенням ВК ТМР від 06.01.2016р. №26, згідно якого не було встановлено достатньо підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінення ставлення до виконання батьківських обов'язків.

Як стверджує позивач, на комісію в Орган опіки та піклування ОСОБА_2 не з'явився, був присутній його батько, котрий повідомив, що ОСОБА_2 знаходиться за межами країни на заробітках, аліменти платити на даний час ще не буде, не має можливості бачитися із сином, і має намір налагоджувати стосунки із сином ОСОБА_3, коли він трішки підросте.

На клопотання позивача в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_6 надав покази, з яких вбачається, що він є батьком ОСОБА_1, яка разом із сином ОСОБА_3 проживають із ними з дати одруження із ОСОБА_2 Після народження ОСОБА_3, його батько почав залишати без будь-яких пояснень квартиру, почалися сварки із дружиною, потім взагалі виїхав і його місця проживання не знають. До свого сина ОСОБА_3 батько не навідується вже коло двох років, не спілкується з ним, до його місця проживання не приходить, не телефонує, не цікавиться його життям, все утримання сина покладається на його матір ОСОБА_1, яка вводить сина в садочок, в поліклініку і повністю віддається вихованню сина, а також і вони допомагають чим можуть, оскільки доходи в ОСОБА_1 не великі.

Свідок ОСОБА_7 надала покази, з яких вбачається, що вона є сусідкою ОСОБА_1, їх квартири розташовані на одній сходовій клітці двері в двері. Знає сім'ю дуже давно. Батька ОСОБА_3 не бачила коло двох років, до сина ні разу від часу залишення квартири не приходив.

Із показів свідка ОСОБА_8 свідчить, що вона є хорошою подругою ОСОБА_1 і сусідкою, постійно проводять разом час, їхні діти відвідують один садочок, майже кожен день ходять в гості до ОСОБА_1 Батька ОСОБА_3 не бачила коло двох років, він до сина не навідується, не цікавиться його життям, не приймає участі у вихованні.

Актом від 10.08.2015р., складений в складі комісії ДП «Комунальник-1» ГТОВ «Мрія» засвідчено, що ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 не зареєстрований і з травня 2014 року не проживає.

Як стверджує позивач, відповідач ОСОБА_2 не виконує батьківських обов'язків, будь-якої допомоги не надає, не проявляє турботи до дитини, не цікавиться її станом здоров'я, проживанням та розвитком, повністю ухилився від виконання обов'язків по вихованню та утриманню дитини, взагалі не виявляє інтересу до сина, не має бажання спілкуватися та не бачиться з ним. Позовна заява про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не подана з корисливих мотивів, не носить мети для отримання від відповідача якої компенсації, або інших привілеїв.

При розгляді справи та дослідженні всіх доказів в підтвердження позивачем невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, на думку суду слід наданий Органом опіки та піклування Висновок від 06.01.2016р. оцінювати в сукупності із всіма зібраними доказами, так як Висновок має рекомендаційний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджено ухилення ОСОБА_2 та невиконання ним своїх обов'язків по вихованню дитини, самоусунення ОСОБА_2 від батьківських обов'язків по відношенню до сина, чим порушуються прав та інтереси малолітньої дитини, а відтак і наявність підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина, відступивши при цьому від наданого Органом опіки та піклування висновку.

Згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодовуються їй за рахунок відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 169, 212, 218, 223, 224, 233, 294 ЦПК України, ст. 164 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

2.Позбавити ОСОБА_2, 1988 року народження, батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

3.Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідент. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, подавши апеляційну скаргу подана протягом десяти днів з дня проголошення заочного рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяЮ. І. Дзюбановський