Справа № 490/3935/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Шевельовій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобов*язань, покладених виконавчим документом.

Свої вимоги державний виконавець мотивував тим, що на виконанні в Центральному відділі Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу. Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, державний виконавець просив суд задовольнити вимоги подання у повному обсязі.

Державний виконавець до судового засідання не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та вимоги подання підтримав у повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом.

07.04.2003 року державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-211, виданого 11.02.2002 року Комсомольським міським судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання Данила, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30.01.2002 року і до повноліття дитини.

09.03.2016 року державним виконавцем зроблено розрахунок заборгованості, який станом на 09.03.2016 року становить 78853,18 грн.

Відповідно до ч.1ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника -фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно дост. 33 Конституції Україникожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свободі пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду України і в'їзду в Україну громадян України"(зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

У відповідності до п. 5 ч.1 та ч.2 ст. 6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішення, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобовязань.

За такого, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні.

Ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням, слід розуміти, як будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборна сила, події, тощо).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Однак, з матеріалів подання, на підтвердження доводів, викладених у поданні, державним виконавцем не надано жодних доказів. Також зі змісту подання не вбачається, що боржникмає намір покинути територію України, державним виконавцем не перевірено у відповідних службах факти його перетину кордонута їх мету.

Таким чином, доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду останнім не надано.

За таких обставин, враховуючи вимогиЗакону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючисьст. 33 Конституції України, ст.ст.377-1 ЦПК України,Законом України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в строки та в порядку, передбаченому ст.ст. 294-296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова