Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 319/1043/14 Головуючий у 1 інстанції: Мальований В.О.
№ провадження 22-ц/778/1552/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„31 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Куйбишевської районна державна адміністрація Запорізької області, про передачу дитини для проживання з батьком та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, до ОСОБА_2 третя особа: служба у справах дітей Куйбишевської РДА Запорізької області, про передачу дитини для проживання з батьком та стягнення моральної шкоди.

У позові зазначав, що рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2012 року йому була визначена можливість систематичних побачень з дитиною ОСОБА_5 - щосереди з 16-00год. до 19-00 год., щосуботи з 09-00 год. до 18-00 год., без залишення дитини на ніч, зобов'язано ОСОБА_6 надавати дитину для спілкування та сумісного відпочинку з батьком ОСОБА_4 без її присутності у встановлені судом дні та часи.

Вказане рішення відповідач систематично не виконує, про що свідчать постанови державного виконавця про накладення штрафів від 12 липня 2013 року та 25 липня 2013 року.

Крім того, відповідач 14 серпня 2012 року притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП України.

Крім того, з вини відповідача дочка ОСОБА_5 майже не відвідувала дитячий садок, школу почала відвідувати тільки з 7 років, що є негативним явищем для повноцінного розвитку дитини та свідчить про ухилення матері від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Проживання малолітньої ОСОБА_5 з відповідачем, а також ненадання можливості позивачу бачитись з донькою, спричиняє психічний тиск на дитину, викликає в неї почуття страху, в звязку з цим не може вважатись таким, що якнайкраще забезпечує інтереси дитини.

Позивач матеріально забезпечений, характеризується позитивно, проживає у будинку батьків, в яких створені добрі умови для проживання, заборгованості зі сплати аліментів не має.

Отже у нього наявні як матеріальні можливості для утримання дитини, так і прагнення до реалізації батьківських обов'язків, яке не реалізоване у звязку з протиправною поведінкою відповідача.

23 грудня 2015 року ОСОБА_4 доповнив позов вимогами про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вже четвертий рік поспіль з вини відповідача він не може спілкуватися зі своєю дочкою ОСОБА_5, роками вимушений відновлювати свої порушені права, що призводить до моральних страждань у вигляді порушення сну, постійних нервових переживань

Це все призводить до пригніченого стану, внаслідок, чого погіршилося його здоров'я.

Посилаючись на зазначені обставини, остаточно просив суд визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із батьком ОСОБА_4, що проживає по Гагаріна, 52 в смт. Куйбишеве Запорізької області, передати малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, для проживання із батьком ОСОБА_4М, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, терміном на два роки з часу набрання законної сили рішенням суду, передачу здійснити протягом семи календарних днів з часу набрання законної сили рішенням суду, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп. та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 10 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати пропорційно до задоволених вимог, понесені ним при звернення до суду, а саме: судовий збір в розмірі 100 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 610 грн. 90 коп. а всього 3 710 грн. 90 коп.

Попереджено ОСОБА_2, що у разі подальшого невиконання рішення суду від 24.10.2012 року малолітню дитину ОСОБА_5 у відповідності до ч.4 ст.159 СК України може бути передано для проживання разом з батьком ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, встановивши недоведеність факту умисного ухилення відповідача від виконання рішення суду, а в частині стягнення моральної шкоди рішення скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду не оскаржується..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Стаття 159 СК України встановлює право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Відповідно до ч.ч.4,5 названої статті СК України, у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов»язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу у листопаді 2009 року дитина проживає разом з матірю.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2012 року був встановлений порядок систематичних побачень батька ОСОБА_4 з дитиною ОСОБА_5- щосереди з 16-00 год. до 19-00 год., щосуботи з 9-00 год. До 18-00 год. Без залишення дитини на ніч, та спільний відпочинок у літні місяці двічі протягом двох тижнів, зобовязано ОСОБА_6 надавати дитину для спілкування та сумісного відпочинку з батьком ОСОБА_4 без її присутності у встановлені судом дні та часи( т.1,а.с.4-11).

В обґрунтування заявлених позовних вимог, ОСОБА_4 посилався на систематичне умисне невиконання ОСОБА_2 рішення суду щодо його участі у вихованні дитини.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд, всебічно дослідивши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності факту умисного ухилення ОСОБА_2 з липня 2013 року від виконання рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24.10.2012 року стосовно забезпечення участі позивача у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки.

Вказаний висновок погоджується з фактичними обставинами справи, підтверджений як поясненнями свідків, так і письмовими доказами, зокрема, постановами державного виконавця ВДВС Куйбишевського РУЮ про покладання на ОСОБА_6 штрафу за невиконання без поважних причин судового рішення(т.1,а.с.12,30), про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження, поданням про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 382 КК України(т.2,а.с.128).

Разом з тим, оцінивши встановлені обставини, суд не виявив достатніх умов для передачі дочки на виховання батька, враховуючи вік дитини, її прихильність до кожного з батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6 проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Відповідно до п.6 ч.2 ст. 18 СК України способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.5 ст. 159 СК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, спричиненої йому у звязку із тривалим умисним ухиленням ОСОБА_2 від виконання судового рішення щодо участі ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини.

Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови „Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 розяснив, що розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач.

Враховуючи тривалість порушення відповідачем прав позивача щодо його участі у вихованні дитини та на особисте спілкування з нею, глибину перенесених ним у звязку з цим душевних страждань, а також виходячи із засад виваженості та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку, що 10 000 грн. є достатньою сумою, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність фактів умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24.10.2012 року та про завдання ОСОБА_4 у звязку з цим моральної шкоди є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Надані по справі докази суд оцінив з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність судових висновків не спростовують, оскільки фактично зводяться до вимог про переоцінку доказів та встановлених по справі обставин, передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для зміни чи скасування судового рішення вони не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року по даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: