Справа № 703/1547/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Компанійця О.В.

з секретарем судового засідання Кочетковою І.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

і представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Смілі справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

13 липня 2006 року ЗАТ (нині ПАТ) КБ «Приватбанк» уклало з ОСОБА_3 договір, яким надало їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком дії кредитного ліміту, що відповідав строку дії картки.

26 березня 2014 року банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому стверджує, що вона має заборгованість за кредитом в сумі 4568 грн. 67 коп. та за відсотками в сумі 14488 грн. 72 коп. Посилаючись на те, що за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню більш ніж на 120 днів позичальник повинен сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, позивач просив стягнути з відповідачки 500 грн. штрафу (фіксована частина) і 952 грн. 87 коп. штрафу (процентна складова).

Під час розгляду справи позивач зменшив розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідачки лише 9931 грн. 09 коп. відсотків за період з 26 березня 2011 року по 26 березня 2014 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав змінені позовні вимоги і пояснив, що по даний час відповідачка користується кредитними коштами, тому повинна сплачувати 36% річних на суму неповернутого кредиту. На час звернення до суду в межах трирічного строку позовної давності це становить 9931 грн. 09 коп.

Відповідачка позов не визнала і пояснила, що з осені 2008 року по осінь 2009 року, за її підрахунками, повністю розрахувалась за кредитом. В 2009 році її платіжна картка була заблокована, оскільки її строк дії закінчився в липні того року. У звязку з цим будь-які операції з кредитними коштами стали неможливі, відповідно, дія договору припинилась. Позивачка просила застосувати позовну давність і відмовити в позові.

В позові належить відмовити з таких підстав.

У відповідності з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із заявою клієнта № SAMON3188 від 13 липня 2006 року (а.с. 10), ЗАТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_3 кредитний ліміт в сумі 5000 грн. з базовою процентною ставкою 36% з розрахунку 360 днів у році зі строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки. Заборгованість за кредитом належало гасити щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

В позовній заяві стверджується, що заява відповідачки від 13 липня 2006 року складає договір про надання банківських послуг в сукупності з Умовами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною карткою. Саме так з великої літери ці документи записані в заяві від 13 липня 2006 року.

Документів, які становлять складову частину договору, суду не надано. Замість двох окремих документів (Умов надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою) суду надано один Умови і правила надання банківських послуг (а.с. 11-22). Посилання на цей документ в заяві від 13 липня 2006 року відсутні, тому суд вважає, що він не є складовою частиною договору.

Крім того, відповідачка стверджувала, що під час укладення договору їй не надавався для ознайомлення документ, поданий з позовною заявою як складова частина кредитного договору. Наданий позивачем текст Умов і правил надання банківських послуг не містить підпису відповідачки. Відповідно, суду не надано належних і допустимих доказів того, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника, а також що вони в подальшому не змінювались.

Таким чином, позивачем доведено лише ті обставини щодо умов надання кредиту, які викладено в заяві позичальника на а.с. 10.

Згідно з цією завою, відповідачці було надано кредитну картку з номером 678431. Оглядом наданої відповідачкою платіжної картки з цим номером встановлено, що строк її дії закінчився в липні 2009 року.

Сторони також визнали, що востаннє відповідачка сплатила за договором 18 вересня 2009 року (що зазначено і в розрахунку позовних вимог на а.с. 8).

Відповідно до ст. 257 ЦК України позовна давність у спірних правовідносинах становить 3 роки.

На підставі ст. 253 ЦК України перебіг позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Наведеними доказами підтверджується, що строк дії кредитного договору, у звязку з невиконанням якого заявлено позов, закінчився в липні 2009 року. З цього часу належить рахувати перебіг позовної давності щодо вимог про повернення кредиту.

18 вересня 2009 року внесенням платежу за договором відповідачка перервала перебіг позовної давності. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України з цієї дати заново почався перебіг 3-річного строку позовної давності; закінчився цей строк 18 вересня 2012 року.

Оскільки відповідачка заявила про застосування позовної давності, на підставі ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

З урахуванням правих позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 та від 22 жовтня 2014 року № 6-127 цс14, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

ПАТ КБ «Приватбанк» в позові до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Черкаської області через міськрайонний суд протягом 10 днів, набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий О.В. Компанієць