АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у грудні 2008 р. до неї звернувся її рідний брат ОСОБА_4, відповідач по справі, з проханням позичити кошти для придбання квартири в м. Ірпені, Київської обл. для проживання з дружиною ОСОБА_1

11.12.2008 р. між позивачкою та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики шляхом отримання від ОСОБА_4 власноруч написаної розписки із зазначенням дати, суми позики, строку позики, умов повернення та відповідальності на випадок порушення зобов'язання повернення. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_4 були надані грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США зі строком повернення до 11.12.2014 р. та сплатою у разі затримки повернення коштів штрафу в розмірі 10 % від суми боргу.

Проте, ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_1 станом на грудень 2014 року борг не повернули.

Таким чином, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів борг за договором позики у розмірі 40 000 доларів США, штраф в розмірі 4 000 доларів США, відсотки за користування коштами в розмірі 1 304,11 доларів США, інфляційні нарахування в розмірі 15 520 доларів США, а всього - 66 355,62 доларів США та судовий збір.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг в розмірі 40 000 доларів США, штраф в розмірі 4 000 доларів США, відсотки за користування коштами в розмірі 1 304,11 доларів США, інфляційні нарахування в розмірі 15 520 доларів США, а всього - 66 355 (шістедсят шість тисяч триста п'ятдесят п'ять) доларів США 62 цента., що в еквіваленті до національної валюти згідно курсу Національного Банку України станом на 25.01.2016 р. становить 1 644 955 (один мільйон шістсот сорок чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 81 коп.

Також стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25.01.2016 року скасувати в частині солідарного стягнення боргу з відповідача ОСОБА_1 у сумі 1 644 955 грн. 81 коп., а також солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_1 судового збору у сумі 3 654 грн.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 нічого не було відомо про те, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США.

Вважає, що борг за договором позики виник лише у її колишнього чоловіка ОСОБА_4, який не повідомив її про укладення вказаного договору та не отримав письмову згоду дружини на укладення договору позики.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як було встановлено судом першої інстанції, 11.12.2008 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_4, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 були надані грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США з терміном повернення до 11.12.2014 року та сплатою у разі затримки повернення коштів штрафу у розмірі 10% від суми боргу. Дані вимоги були відображені у розписці, яка була підписана ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_4 станом на дату ухвалення судом рішення борг за договором позики не повернув, а відповідач ОСОБА_1 посилаючись на те, що шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано, не збирається повертати борг колишнього чоловіка.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_4 заборгував перед ОСОБА_3 40 00 доларів США, які в обумовлений розпискою строк не були повернуті.

Представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні в обґрунтування своїх заперечень на позов посилався на те, що ОСОБА_1 не було відомо про наявність спірної розписки та будь-яких зобов'язань у ОСОБА_4 перед ОСОБА_3, а тому ОСОБА_1 не може бути солідарним боржником у даних правовідносинах.

Разом з тим, у судовому засіданні Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_1 підтвердила факт того, що кошти, які позичив її чоловік ОСОБА_4 були витрачені на придбання житла.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 року по 28.10.2014 року.

12.12.2008 року між громадянином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений нотаріально посвідчений попередній договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 затвердив свій намір у придбанні частини житлового будинку/квартири за адресою: АДРЕСА_1 зі сплатою у день укладення цього договору авансу в розмірі 300 564,00 грн. При цьому, відповідачка ОСОБА_1 надала нотаріально завірену згоду на укладення цього договору та в подальшому основного договору купівлі-продажу вказаного вище житлового приміщення.

15.10.2015 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_4 про визнання позову.

Ч. 2 ст. 65 СК України закріплює, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як вірно встановлено судом, відповідно до розписки від 11.12.2008 року відповідач ОСОБА_4 отримав від позивачки ОСОБА_3 позику для придбання квартири в будинку АДРЕСА_1, а отже грошові кошти у борг були отримані ОСОБА_4 в інтересах його з відповідачкою ОСОБА_1 сім'ї, а відтак заявлення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 боргу за договором позики є таким, що ґрунтується на нормах Сімейного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 заборгував перед ОСОБА_3 40 000 доларів США відповідно до укладеної між ним розписки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача ОСОБА_1 не було надано суду жодних заперечень щодо розрахунку позовних вимог, а саме поточного боргу, штрафу та індексу інфляції, суд першої інстанції вірно взяв розрахунки суми боргу, що були надані позивачем, за основу при розрахунку загальної суми заборгованості.

Таким чиномсуд першої інстанції у відповідності до ст. 212 ЦПК України надав належної оцінки доводам сторін, повно з'ясував обставини в справі, що призвело до правомірного ухвалення рішення у справі, яким позовні вимоги було задоволено.

Відповідно до норм ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Нормами ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Унікальний номер справи: 759/12366/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4486/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: