Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або банк). Просить визнати виконавчий напис нотаріуса від 28 березня 2015 року №1368 таким, що не підлягає виконанню. Свій позов обґрунтовує тим, що 17 липня 2015 року отримав постанову держаної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження № 47889946 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 148 336,01 грн. на підставі вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса. Заборгованість нарахована за кредитним договором від 17 квітня 2006 року № DNH4KP30980845, який був укладений між ним та банком, строк дії якого закінчився 18 квітня 2007 року. Однак рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 09 вересня 2013 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено. Спір між банком та ним вирішено судовим рішенням, що виключило правомірність вчинення нотаріального напису.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2016 року позов задоволено та вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції керувався нормативним актом, який втратив чинність. Так, наказ Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Діючим Порядком вчинення нотаріальних дій не передбачено обов'язкове надання нотаріусу для вчинення виконавчого напису за кредитним договором інформації щодо наявності або відсутності судових спорів між сторонами, копій таких судових рішень. Необхідність направлення повідомлення боржнику та вчинення виконавчого напису не раніше, ніж через 30 днів після такого повідомлення, стосується лише вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, у той час, як правовідносини між сторонами за кредитним договором у даному випадку не пов'язані з іпотекою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 17 квітня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №DNH4KP30980845, за умовами якого ОСОБА_1 для придбання пральної машини, холодильника та газової плити отримав кредит у розмірі 6 500 грн., із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік, із кінцевим терміном повернення -17 квітня 2007 року (а.с.8).

У березні 2013 року банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, нарахованої станом на 02 січня 2013 року, у сумі 92 768,46 грн., яка складалася із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 6 500 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 29 967,89 грн., пені - 51 406,83 грн., штрафу (фіксованої частини) 500 грн. та штрафу (процентної складової) 4 393,74 грн.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦК України).

Під судовим рішенням, зазначеним у ч.3 ст.61 ЦПК України, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 серпня 2013 року банку відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за спливом позовної давності (а.с.7).

Судове рішення набрало законної сили 09 вересня 2013 року.

Однак 28 березня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1368, для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів у сумі 146 636,01 грн., які складаються із: тіла кредиту - 6 500 грн., суми заборгованості за процентами за користування кредитом - 40 224,89 грн., пені - 92 928,45 грн. та штрафу - 6 982,67 грн. за кредитним договором від 17 квітня 2006 року № DNH4KP30980845 (а.с.4).

Строк, за який проведено стягнення, з 17 квітня 2006 року до 26 лютого 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.87, ст.88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з пунктами 3.1,3.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (у редакції на час вчинення нотаріального напису), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 січня 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Наявність чинного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 серпня 2013 року, яким банку відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором за спливом позовної давності, вказує на те, що ОСОБА_1 позов не визнавав за спливом позовної давності та про її застосування заявляв. За таких обставин, заборгованість за кредитним договором, що нарахована банком за період з 17 квітня 2006 року до 26 лютого 2015 року, не можна вважати безспірною, оскільки вона включила заборгованість за період з 17 квітня 2006 року до 02 січня 2013 року, у стягненні якої відмовлено рішенням суду, яке є обов'язковим відповідно до положень ст.ст.124,129 Конституції України. Доводи апеляційної скарги відносно того, що діючим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172, у якому не передбачено надання нотаріусу для вчинення виконавчого напису за кредитним договором документів щодо наявності або відсутності судових спорів між сторонами або копії таких судових рішень, не змінюють висновків суду першої інстанції, оскільки не спростовують того, що нарахована банком заборгованість є спірною.

Окрім того, нотаріусом вчинено виконавчий напис 28 березня 2015 року, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років (термін повернення - до 17 квітня 2007 року (у банка виникло право примусового стягнення) + 3 роки = 17 квітня 2010 року), тобто виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку позовної давності.

До спірних правовідносин не можна застосовувати п'ятирічний строк позовної давності, оскільки банком не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам в редакції, що передбачали збільшення строку позовної давності. Ці Умови не можна вважати складовою частиною, укладеного між сторонами договору, оскільки ОСОБА_1 вони не підписувалися, а договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі №6-240цс14).

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом не відповідно до вимог закону, оскільки заборгованість не є безспірною та напис вчинено після спливу строку, передбаченого на те законом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вчинення виконавчого напису не ставиться у залежність від письмової вимоги про усунення порушень та спливу тридцяти днів, враховуючи вищевикладене щодо незаконності виконавчого напису, не змінює висновків суду першої інстанції та, приймаючи до уваги також те, що порушено основне зобов'язання - кредитний договір.

Разом з тим, обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції послався на положення ст.ст.33,35 Закону України «Про іпотеку», Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка була затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5 та наказ Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року №2368/5.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з таким правовим обґрунтуванням.

Так, виконання зобов'язання за даним кредитом не забезпечувалося іпотекою, а тому на спірні правовідносини положення ст.ст.33,35 Закону України «Про іпотеку» не поширюються.

На час вчинення виконавчого напису Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка була затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, та наказ Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року №2368/5 не були чинними. Так, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України втратила чинність у зв'язку із затвердженням наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а наказ Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року втратив чинність у 2011 році.

За таких обставин, відповідно до ст.309 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду змінює рішення суду першої інстанції та виключає з правового обґрунтування посилання на норми ст.ст.33,35 Закону України «Про іпотеку», Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка була затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, та наказ Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року №2368/5, оскільки дані норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2016 року змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення посилання на ст.ст.33,35 Закону України «Про іпотеку», Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5 та наказ Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року №2368/5.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: