АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району», комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва» про порушення особистого немайнового права та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року, -

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судупершої інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва» проти апеляційної скарги заперечила.

Представник комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району» проти апеляційної скарги заперечила.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про його час і місце повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши поясненняучасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1984 році ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою. У 1989 року МСЕК йому встановлена інвалідність ІІ групи загального захворювання безстроково. У 1989 році позивачу було здійснено протезування щелепів. У 1991 році він переніс операцію на лівій нижній кінцівці. В грудні 1994 року позивач після зняття протезу встановив, що змінилася його зовнішність, зокрема, розмір голови. У 2011 році ОСОБА_1 проходив ряд обстежень у судинного хірурга з приводу розширення поверхневих притоків лівої гомілки та ступні, а такожу стоматолога. У 2012 році позивач відмовився від подальшого лікування.

Усі вищенаведені обставини підтверджуються наданими позивачем медичними документами.

Звернувшись з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що у 1984 році у нього був пробитий череп. Він звернувся за медичною допомогою, під час надання якої йому в голову був вставлений сторонній предмет. Все це,на його думку, відбулося внаслідок політичних переслідувань. Сторонній предмет в голові завдає йому біль, тривогу, сторонні шуми, голоси, хвилювання тощо. У 1989 рокувін звернувся до стоматолога. Йому було здійснено протезування щелепів, що змінило його зовнішність.

Просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 200 мільйонів гривень і встановити факт, що інвалідність позивача завдана відповідачами внаслідок політичних репресій.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

При цьому згідно з презумпцією заподіювача шкоди відсутність вини у своїх діях доводить відповідач.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла того, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

На виконання вищенаведених вимог закону судом першої інстанції у справі призначена судово-медична експертиза. Метою проведення експертизи було встановлення причинного зв'язку між діями лікарів та погіршенням стану здоров'я позивача.

Проте експертиза не була проведена, оскільки експертам не були надані усі, необхідні для цього, медичні документи.

Представники відповідачів зазначили, що позивачу видана уся медична документація. Інша, у закладах охорони здоров'я, відсутня.

В суді апеляційної інстанції позивачем заявлено клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи.

В судове засідання позивач не з'явився, належним чином не мотивував своє клопотання. Не повідомив суду поважність причин, чому зазначене клопотання не було подано ним в суді першої інстанції. Адже в першій інстанції ОСОБА_1 просив призначити судово-медичну експертизу.

Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово звертався до суду з позовами про відшкодування шкоди, завданих медичними працівниками.

Зокрема, в справі за позовом ОСОБА_1 до стоматологічної поліклініки Дніпровського району міста Києва, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, було встановлено відсутність причинного зв'язку між протезуванням зубів та зміною форми і розміру голови позивача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 04 лютого 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук