Справа № 439/51/14 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/806/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю позивача ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи КП ЛОР Золочівське МБТІ, Виконком Бродівської міської ради Львівської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно (квартиру), -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернувся в суд з указаним позовом до відповідачів та з посиланням на ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 15, 16, 346 ЦК України просив визнати недійсними свідоцтва про право власності на ? частку у праві приватної спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, видані виконкомом Бродівської міської ради згідно рішення №715 від 23 грудня 2008 року на ім»я ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 14 січня 2009 року виконавчим комітетом Бродівської міської ради Львівської області згідно рішення №715 від 23 грудня 2008 року, яким за ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 встановлено право власності по ? частці на кожного на квартиру АДРЕСА_1

Вирішено питання судових витрат

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_4 Вважає рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вимоги мотивує тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що приватизація спірної квартири відбулась всупереч вимогам чинного житлового законодавства України, оскільки судом питання законності приватизації не досліджувалось, а рішення виконкому Бродівської міської ради №715 від 23.12.2008 року, згідно якого АДРЕСА_1 перейшла у власність відповідачів є чинним і не оспореним. Крім того, ухвалюючи рішення судом не взято до уваги договір піднайму житлового приміщення від 19.04.2004 року укладеного між ОСОБА_9 -колишнім основним квартиронаймачем та позивачем ОСОБА_7 /тепер ОСОБА_7/ ОСОБА_11, як піднаймачем, згідно п.1 якого наймодавець надав, а піднаймач - один приймає в піднайм 1 кімнату, житловою пл. 11,8 м.кв. по АДРЕСА_1. При цьому згідно п.4 Договору приміщення здавалось в піднайм на п»ять років, з 19.04.2004 року. Крім того підставою реєстрації позивача за даною адресою був саме цей договір. А тому незважаючи на скасування заочного рішення Бродівського районного суду Львівської області від 09.02.2008 року, підстав для участі у приватизації спірного приміщення, як піднаймач частини приміщення позивач не мав.

Окрім того, суд не взяв до уваги, що в період з 19.04.2004 року по даний час ОСОБА_7 жодного дня не проживав у вищевказаній квартирі, не сплачував коштів на утримання будинку, а також не заявляв про свої права на участь у приватизації квартири. А звертаючись до суду з даним позовом не вказав, які саме його права порушені оспорюваним свідоцтвом.

Ухвалюючи рішення суд помилково позбавив її та члені її сім»ї, в тому числі неповнолітнього права власності на житло, чим порушив гарантовані Конституцією України права.

При розгляді справи за апеляційною скаргою представник особи, що подала апеляційну скаргу мотиви такої підтримав.

Відповідач ОСОБА_6 він же законний представник неповнолітнього ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач ОСОБА_7 проти апеляційної скарги заперечив. Його представник ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечила. Вважає, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 травня 2013 року, яким скасоване заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2008 року про визнання її довірителя таким, що втратив право на житлову площу з підстав ст. ст. 71 та 72 ЖК України фактично встановлені обставини, що її довіритель був членом сім»ї наймача, оскільки зазначені правові норми врегульовують саме такі правовідносини. Тому такі обставини в силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. За таких обставин, позивач мав право взяти участь у приватизації квартири, а тому видане свідоцтво про право власності у порядку приватизації квартири на 4-х осіб - відповідачів у справі є незаконним.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, причини своєї неявки суду не повідомили, а тому з врахуванням вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає продовжувати розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали даної справи та доводи апеляційної скарги, письмове заперечення на апеляційну скаргу, матеріали витребуваної судом цивільної справи № 2- 210 /8 Бродівського районного суду Львівської області на рішення у якій у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_12 та ОСОБА_7 посилається представник позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач заяви на приватизацію квартири не підписував, а тому є підстави для визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, оскільки порушено право позивача на приватизацію житла, в якому він був зареєстрований та тимчасово відсутній з поважних причин, а саме з 17.02.2006 року по 16.03.2010 року відбував покарання в місцях позбавлення волі за вироком Реутовського міського суду Московської області від 25 травня 2006 року і звільнений з місць позбавлення волі у зв'язку з відбуттям покарання. Відтак в силу п.7 ч.3 ст.71 ЖК України жиле приміщення збереглося за ОСОБА_7 під час його тимчасової відсутності.

Проте з правильністю висновків колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Визнаючи недійсним оспорюваного позивачем свідоцтва про право власності, суд першої інстанції таке не дослідив, оскільки відсутні дані про його огляд та не долучено копію і таке надано лише суду апеляційної інстанції відповідачем у справі. За даними цього свідоцтва, про право власності на нерухоме майно 14.01.2009 р., яке видане на підставі рішення виконкому Бродівської міської ради Львівської області № 715 від 23.12.2008р., квартира АДРЕСА_1 є приватизована у рівних частках /спільна часткова власність / на ОСОБА_6, ОСОБА_4 їх малолітнього сина - ОСОБА_7 та на ОСОБА_8. Аналогічні дані значаться у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. (16-17).

Підставою видачі зазначеного свідоцтва було рішення виконкомом Бродівської міської ради рішення №715 від 23.12.2008 року, яке не оспорюється позивачем, не скасоване та є чинним. Згідно п.1 даного рішення виконавчий комітет Бродівської міської ради вирішив передати у приватну власність громадян квартири житлового фонду Бродівської міської ради згідно додатку до рішення. Із переліку квартир, переданих у приватну власність, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 передано квартиру АДРЕСА_1. Зазначення у переліку двічі даних про особу ОСОБА_6 з врахуванням зазначеного вище Свідоцтва про право власності на нерухоме майно не свідчить про отримання відповідачем ОСОБА_6 відмінної від зазначеної у цьому свідоцтві частки у квартирі, яка становить ? та не спростовує набуття такої ж частки неповнолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 законним представником якого у тому числі є його батько - ОСОБА_6 Дані долученого переліку квартир не є правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XІІ) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 9 лютого 2008 року про визнання позивача та ОСОБА_12 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, скасовано рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27 травня 2013 року. З матеріалів витребуваної судом апеляційної інстанції цивільної справи №2-210 /08 вбачається, що в січні 2008 року ОСОБА_6 звертався з позовом про визнання зазначених відповідачів такими, що втратили право на користування житлом - кв. АДРЕСА_1. В позовній заяві зазначав, що ОСОБА_12 та ОСОБА_7 /позивач у даній справі, який згідно свідоцтва про зміну імені від 30.07.2010 року змінив прізвище на ОСОБА_7 /а.а.99/ не проживають у зазначеній квартирі понад шість місяців, залишили таку добровільно, втратили інтерес до житла, не виконують обов»язків, що виникають у зв»язку із користуванням житлом. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 пояснив, що на час подачі позову про визнання осіб втратившими право на житло не знав про існування договору піднайму, знайшов такий лише у документах після смерті діда ОСОБА_9. За таких обставин в позовній заяві виклав лише відомі обставини справи. Про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_7 є членами сім»ї чи колишніми членами сім»ї наймача чи колишнього наймача житла у позовній заяві не вказано. До цього позову позивачем ОСОБА_13 не долучались докази, які б свідчили про реєстрацію зокрема відповідача ОСОБА_7 у квартирі в якості члена сім»ї наймача. У справі №2- 210 /08 взагалі відсутні дані про таку реєстрації ОСОБА_7 /. Не долучено таких доказів і самим ОСОБА_7 ні до заяви про перегляд заочного рішення у справі, ні до апеляційної скарги на судове рішення, яке дійсно було скасоване Апеляційним судом Львівської області 27 травня 2013 року. Цим рішенням суду апеляційної інстанції скасовано заочне рішення районного суду про задоволення позову та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

З мотивів зазначеного рішення апеляційного суду убачається, що в його основу покладено встановлений судом апеляційної інстанції факт, що ОСОБА_7 з 17.02.2006 р. по 16.03.2010 р. відбував покарання в місцях позбавлення волі за вироком Реутовського міського суду Московської області від 25 травня 2006 року і звільнений з місць позбавлення волі у зв'язку з відбуттям покарання. Дані обставини підтверджуються довідкою №042086 від 16.03.2010 року. Вказаним судовим рішенням не встановлено обставин щодо членства чи колишнього членства сім»ї наймача квартири та ОСОБА_7 Посилання суду на положення ст.ст. 71 та 72 ЖК України не дають підстав для висновку про протилежне, оскільки зазначені обставини не були предметом з»ясування при перегляді рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право на житлову площу, а враховано лише факт відсутності особи у спірній квартирі з означених вище причин. Звертаючись 10.03.2011 року з апеляційною скаргою на заочне рішення від 09.02.2008 року ОСОБА_7 /Горпинюк / І.М. мотивував таку відсутністю у квартирі з підстав відбування показання, доказів реєстрації у квартирі в якості члена сім»ї наймача не надав. Тому скасування зазначеного рішення суду першої інстанції від 09.02.2008 року із мотивів, викладених судом апеляційної інстанції у рішенні від 27.05.2013 року не свідчить про встановлені обставини набуття права ОСОБА_7 тепер ОСОБА_7 на спірне житло як члена сім»ї наймача приміщення у розумінні положень статті 64 та 65 ЖК України.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_7 пояснив, що оскільки прописався у квартирі, то став членом сім»ї колишнього наймача квартири свого діда ОСОБА_9, котрий згідно наданого суду свідоцтва про смерть 10.04.2007 року помер та водночас вважав себе членом сім»ї своєї матері, письмові пояснення, якої витребувано судом першої інстанції - ОСОБА_15 / а.с. 148-152 /, що проживає у ОСОБА_16

Посилаючись на положення ч. 3 ст. 9 ЖК України, за якою ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, суд першої інстанції не врахував відсутність доказів про набуття права позивача на спірне житло в силу положень ст. 64 ЖК України та не врахував положень ч.2 ст. 99 ЖК, за якою - у випадку припинення договору найму житлового приміщення, одночасно припиняється дія договору піднайму.

Суд не взяв до уваги роз'яснення, що у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», за яким вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України зазначених вимог закону до уваги не взяв; з характером спірних правовідносин не визначився; не з'ясував, чи мав ОСОБА_7 право на житлову площу у спірній квартирі на час її приватизації, чи була спірна квартира його постійним місцем проживання чи тимчасовим, оскільки як убачається із договору піднайму житлового приміщення від 19.04.2004 року укладеного між ОСОБА_9, як головним квартиронаймачем та ОСОБА_7, як піднаймачем, наймодавач представляє, а піднаймач, зі сім»єю - один, приймає в піднайм 1 кімнату, житловою пл. 11,8 м.кв. по вул. Золотій1 кв.20 в м. Броди. При цьому згідно п.4 Договору приміщення здаються в піднайм на п»ять років, з 19.04.2004 року. У даному договорі обумовлено термін його укладення - саме до 19.04.2009 року. В такому також обумовлено суму оплати за 1 кв. м із розрахунку 4 гр. 48 коп. за 1 м. кв., що відповідає вимогам ст. 95 ЖК України. Крім того, за змістом ч.2 ст.99 ЖК Договір піднайму припинив дію по причині смерті наймодавця 10.04.2007 року.

З оглянутого судом апеляційної інстанції оригіналу такого договору, наданому відповідачем у справі ОСОБА_6, убачається відповідність такому наявній у справі копії.

Враховуючи підписи сторін у договорі, а також підписи паспортиста, бухгалтера та начальника Бродівської житлово-експлуатаційної контори із гербовою печаткою такої на договорі - є підстави для висновку про реєстрацію такого договору у встановленому на той час порядку з дотриманням положень ч.4 ст. 91 ЖК України. За даними паспорта позивача, останній значиться зареєстрованим у спірній квартирі саме 19.04. 2004 року - тобто датою його реєстрації є дата складання Типового договору піднайму, зміст якого наведено вище. /а.с.100/.

Незважаючи на надання копії такого договору відповідачами суду першої інстанції, позивачем такий не спростовано, як і обставин його реєстрації у кватирі саме з підстав існування такого договору піднайму на одну із кімнат квартири, яка в цілому складається з 3-х кімнат житловою площею 43, 6 м кв. загальною площею 70,5 м кв.

Наявна у справі копія довідки від 27.02.2006 року №16, на яку посилається представник позивача, як на письмовій доказ постійного проживання та прописки її довірителя у спірній квартирі, не спростовує висновків колегії суддів. По - перше, зазначена довідка не є належним письмовим доказом, оскільки не відповідає вимогам ст.64 ЦПК України /а.с. 102/. Крім того, зміст такої довідки не узгоджується з іншими доказами у справі, в тому числі з даними довідки № 042086 ФБУИК-3 м. Сафоново РФ,за якою з 17.02.2006 року по 16.03.2010 року позивач перебував у місцях позбавлення волі, що безперечно спростовує дані копії довідки ЖЕКу датованої 27.02.2006 року про проживання позивача за адресою спірного житла при його перебуванні у місцях позбавлення волі з 17.02.2006 року /а.с. 104 . /

Окрім того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що рішення виконкому Бродівської міської ради №715 від 23.12.2008 року, згідно якого АДРЕСА_1 перейшла у власність відповідачів не оскаржувалось. Суд першої інстанції скасовуючи свідоцтво про право власності на спірну квартиру лише обмежився доводами позивача про те, що заяви на приватизацію квартири не підписував.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення його прав видачею оспорюваного ним свідоцтва.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_7 з наведених вище мотивів. За таких обставин апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 303,304 , п .2ч.1 ст.307, п.п.1,2,3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст.314, 316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особи КП ЛОР Золочівське МБТІ, Виконком Бродівської міської ради Львівської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно (квартиру) - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді