АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1983/16 Головуючий І інстанції -
Справа: №632/2472/15ц ОСОБА_1
Категорія:сімейні Доповідач Міненкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі :

Головуючого : Міненкової Н.О.

суддів: Кругової С.С.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину квартири, як спільно набутого майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину квартири, як спільно набутого майна подружжя, в обгрунтування позовних вимог зазначав про те, що з 2003 року по 2010 рік він перебував у шлюбі з відповідачем, за час спільного проживання була придбана квартира за адресою: Харківська область, м. Первомайський, 1/АДРЕСА_1 , правочин було укладено 01.03.2005 року , зареєстровано в реєстрі за № 1-170, квартира оформлена на відповідача.

У звязку з тим, що після розірвання шлюбу, домовленостей щодо розподілу майна подружжя знайдено не було, просить суд визнати за ним ? частину вказаної квартири.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, до суду надала заперечення в яких посилалась на те що відповідачем занижена вартість спірної квартири, також зазначає, що від шлюбу у них народилась донька яка зареєстрована в даному приміщенні, позивач матеріальної допомоги на утримання дитини з 2010 року не надає та не займається її вихованням, просила застосувати строки позовної давності у звязку з тим що шлюб між сторонами розірваний у 2010 році, а позивач звернувся до суду лише у 2015 року тобто через 5 років.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені, визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири, як майно, що придбано під час шлюбу.

Не погодившись з рішення суду першої існтанції ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно зясовані обставини справи, не надана належна оцінка доказам які є в матеріалах справи. Також посилалась в апеляційній скарзі на пропуск строків позовної давності, про що нею було заявлено в суді першої інстанції. В суді першої інстанції вона заявляла клопотання про допит свідків, які могли підтвердити, що ще в лютому 2011 року нею були змінені замки на вхідній двері у спірній квартирі, і ОСОБА_4 не зміг потрапити до спірної квартири, та саме з того часу потрібно обчислювати строки позовної давності, так як про своє порушене право позивачу було вже відомо в лютому 2011 році, але судом було безпідставно відмовлено у задоволенні даного клопотання.

Крім того посилалась на те, що судом не надана належна оцінка її доводам про те, що позивач більше пяти років не мешкає в м. Первомайську, створив нову сімю, у звязку з чим вона зверталася до правоохоронних органів, щоб зясувати його місцезнаходження. І отримала відповідь, що він проживає з 2010 року за адресою: Республіка Крим, Красногвардейський район, с. Марянівка, вул. 60 років СРСР, будинок №-5, квартира 15.

Зясування місця знаходження позивача необхідно було щоб вирішити питання його участі в утриманні малолітньої доньки, яку вона виховує одна, а колишній чоловік взагалі усунувся від її утримання і виховання.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2015 року ОСОБА_4 подана позовна заява про поділ майна подружжя за підписом ОСОБА_5, яка діяла за довіреністю, посвідченою нотаріусом Приозерського нотаріального округу Ленінградської області 12 вересня 2015 року (а.с.9), якою ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси, у тому числі підписання і предявлення позову.

Сторони перебували у шлюбі з 10.11.2003 року по 19 березня 2010 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 19 березня 2010 року в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис №- 33( а.с.7).

Спірне майно, квартира 15 в будинку 50, що на ? -му м/р-ні м. Первомайський Харківської області була придбана за договором купівлі - продажу від 01 березня 2005 року, тобто в період зареєстрованого шлюбу.

Квартира є однокімнатною, житловою площею 16,0 кв.м..

Відповідно до ч.2 ст. 72 Сімейного Кодексу України до вимог про розподіл майна, заявленому після розірвання шлюбу,застосовується позовна даність у три роки.

Позовна давність обчислюється з дня, коли один з співвласників узнав або міг узнати про порушення свого права власності.

В суді першої інстанції ОСОБА_3 заявлено про застосування наслідків пропуску строків позовної давності( а.с.20).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що строки позовної давності повинні обчислюватися з часу, коли особа дізналася про порушення свого права. Про порушення свого права ОСОБА_3 дізнався після того, як ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання його таким що втратив право на користування житловим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи у суді першої інстанції сторони приймали участь у справі, надавали докази, подавали заперечення. Але суд першої інстанції, між тим, ці докази оцінив односторонньо та обмежився посиланням на те, що позивачу про порушене право стало відомо лише у 2015 році, а тому відмовив у застосування строків позовної давності з цих підстав.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції.

Судовим розглядом було встановлено ОСОБА_4 отримав російське громадянство 21 жовтня 2014 року та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, будинок №-5, квартира 15( а.с.9).

З відповіді начальника Первомайського РВ ГУМВС України в Харківській області на адресу ОСОБА_3 вбачається, що остання зверталася з заявою про встановлення місця знаходження її колишнього чоловіка ОСОБА_4 і проведеними заходами було встановлено, що він близько пяти років мешкає в с. Марянівка Красногвардійського району АР Крим зі своєю сімєю і підтримує звязок зі своєю матірю.( а.с.67 ).

З висновку Первомайського РВ ГУМВС України в Харківської області від 29 липня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 повідомляла, що її син близько пяти років поїхав до АР Крим де залишився жити. На теперішній час мешкає за тією ж адресою зі своєю сімєю( а.с.68).

Як пояснювала в суді апеляційної інстанції апелянт, ОСОБА_3 було відомо про порушення його права ще в 2011 році, коли вона замінила на вхідній двері замки і ОСОБА_3 проти цього заперечував коли приїздив до матері в м. Первомайськ, але ні з позовними вимогами про розподіл майна подружжя, ні поновлення порушеного права з 2011 року до суду не звертався і як було встановлено, він з 2010 року проживає в іншому місті де створив нову сімю.

Позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 таким що втратив право на користування житловим приміщення у спірній квартирі вона була вимушена предявити, так як протягом пяти років останній не приймає участі в оплаті комунальних витрат, хоча у звязку з тим, що він залишається зареєстрованим у квартирі на нього нараховуються ці витрати. Крім того, зазначала, що колишній чоловік не надає допомогу їхній спільній дитині, у звязку з чим вона звернулася у суд з вимогами про стягнення з нього аліментів, але справа не розглядається, так як вирішується питання щодо його повідомлення за місцем його постійного проживання, а з 21 жовтня 2014 року за місцем реєстрації та прийняттям громадянства Росії.

Судом було встановлено, що дійсно, після розірвання шлюбу сторони не здійснили розподіл спільного майна. Протягом пяти років позивач квартирою не користувався, участі в її утриманні не приймав, що протирічить нормі статті 322 ЦК України, яка встановлює презумпцію обовязку власника нести всі витрати, повязані з утриманням належного йому майна.

Судом було встановлено, що взаємної згоди щодо встановлення користування майном між колишнім подружжям не було. Навпаки, відповідачка вимушена була звертатися до правоохоронних органів щодо встановлення місцезнаходження свого колишнього чоловіка.

Ні позивач ні її представник не надали доказів того, що про своє порушене право позивачу стало відомо саме в 2015 році, а також і про те, що протягом пяти років між колишнім подружжям була укладена угода про порядок користування квартирою, участь в її утриманні, у звязку з чим питання про її розподіл не виникало.

Не були спростовані доводи відповідачки відносно того, що саме в 2011 році позивачу було відомо про заміну замків в квартирі, про те, що останній протягом пяти років не брав участі у витратах на утримання квартири і взагалі квартирою не інтересувався. Залишаючись зареєстрованим в спірній квартирі, між тим, отримав громадянство іншої держави і має реєстрацію місця проживання та перебування в АР Крим.

Судова колегія вважає, що враховуючи вищезазначене, можливо застосувати до даних правовідносин позовну давність, відмовивши позивачу в позові про розподіл майна подружжя, у звязку із пропуском трирічного строку позовної давності.

Судова колегія вважає, що позивачем в особі його представника не доведено поважність пропуску позивачем строків позовної давності, у звязку з чим позовна давність, встановлена згідно ст. 72 СК у три роки була ним пропущена і підстави для поновлення останнім не заявлялися.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,317,319ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 січня 2016 року скасувати.

В задоволенні вимог ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - Н.О. Міненкова

Судді - Т.П. Зазулинська

ОСОБА_7