Справа № 706/119/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області

В складі головуючого - судді Орендарчука М.П.

при секретарі Пізняк Т.В.

за участі позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу з договором позики

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу з договором позики.

10.03.2016 року за клопотанням позивача ухвалою суду залучено у якості співвідповідача ОСОБА_4 до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення боргу з договором позики.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.06.2015 року він передав ОСОБА_3 2600 грн., а вона зобовязувалась повернути борг до 13.07.2015 року за порушення виконання боргу сторонами договору було визначено відповідальність у розмірі 5% від простроченої суми боргу за кожен день прострочення.

25.06.2015 року аналогічна розписка.

До цього часу борг по розписках від 18.06.2015 та 25.06.2015 року не повернуто.

Відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням 5 % річних від простроченої суми, яка встановлена умовами договору становить 57330 грн. Окрім того, покликається на те, що під час укладення договору позики між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 був присутній ОСОБА_4, який є чоловіком ОСОБА_3, а тому вважає, що кошти він передавав в інтересах сім»ї у звязку із чим просить суд стягнути із відповідачів солідарно суму боргу.

Під час судового розгляду справи позивач підтримав заявлений позов, пояснив суду, що відповідач ОСОБА_3 згідно договору позики від 18.06.2015 та 25.06.2015 року отримала гроші, але їх в обумовлений термін не повернув; під час укладення договору від 25.06.2015 року був присутній ОСОБА_4, а тому грошові кошти, отримані у позику, є їх спільною сумісною власністю враховуючи це, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилась надала суду через представника відповідача ОСОБА_2В письмові пояснення, в яких пояснила суду, що розписка дійсно складена нею, але позичені гроші, вона використала для власних потреб, а її чоловік ОСОБА_4 на той час нічого не знав про позичені кошти.

Представник відповідача ОСОБА_2В позов не визнав, зазначивши, що відповідач ОСОБА_4 не був обізнаний про договір, що уклали позивач та його бувша дружина, а тому позивач не довів, що отримані гроші передавалися або витрачалися в інтересах сім'ї; у зв'язку з цим просить відмовити у задоволенні вимог відносно ОСОБА_4, відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, позивачем у справі надана розписка відповідачки ОСОБА_3 від 18.06.2015 та 25.06.2015 року (а.с.5,6), зі змісту якого вбачається, що відповідачка позичила у грошові кошти у розмірі 5200 гривень, та зобов'язалася в строк до 13.07.2015 та 20.07.2015 року повернути позивачу цю грошову суму. Ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, що ніяких грошей по розписці не передавалося, відповідачка ОСОБА_3 суду не надала. Згідно договорів позики (розписок) від 18.06.2015 та 25.06.2015 року та відповідно до ст. 625 цього Кодексу, сторони договору визначили відповідальність за порушення умов договору у розмірі 5% від простроченої суми за кожен день тобто суму боргу з урахуванням 5 % річних від простроченої суми складає 57330 грн.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до частини 1статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо). Відповідно до ст.. 543 ч. 1 ЦПК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд приходить до висновку, що сторонами були дотримані вимоги ч. 1ст. 1047 ЦК Українищо до письмової форми договору позики. Таким чином, відповідач ОСОБА_3 має відшкодувати позивачу отриману ним грошову суму та суму прострочення за її невиконання у розмірі 57330 гривень, а тому позовні вимоги відносно неї підлягають задоволенню. Разом з цим, суд не знаходить підстав для стягнення цієї грошової суми з іншого відповідача ОСОБА_4. Так, зі змісту розписки, наданої позивачем, не вбачається, що ОСОБА_4, який на момент його складання перебувала у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, є учасником договору позики.

Згідно ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Також згідно ч.1 ст.73 СК України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Відповідно до ч.2 тієї ж статті, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Між тим, позивачем не надано суду доказів, що договір позики згідно розписки від від 18.06.2015 та 25.06.2015 року укладався ОСОБА_3 в інтересах сім'ї, або що отримані за цим договором грошові кошти були використані в інтересах сім'ї. Окрім того параграфом 1 глави 71 ЦК України визначено, що позика має бути повернути саме позичальником, а не будь ким іншим. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав, для того, щоб відповідач ОСОБА_4 несе цивільно-правову відповідальність за зобов'язаннями ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за договором позики.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 57 330, грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 650,30 грн.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.П. Орендарчук