Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1516/14-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 41 Доповідач Худяков А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

Григорусь Н.Й.,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась із вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є інвалідом третьої групи загального захворювання, довгий час працює начальником відділу соціально-економічного розвитку міста Радомишльської міської ради Житомирської області.

25.11.2011 року позивачка звернулась до прокуратури Радомишльського району за роз'ясненням, у зв'язку з чим і по якому питанню ведеться перевірка, що стосується безпосередньо її і членів родини, які викликалися на допит до Радомишльського РВ УМВС України у Житомирській області.

30.08.2011 року листом за вих.№361Ж-11 прокуратур Радомишльського району повідомив, що прокуратурою району відповідно до ст.8,20 Закону України «Про прокуратуру» спільно із Радомишльським РВ УМВС України проводиться перевірка дотримання вимог Закону України «Про місцеве самоврядування» та дотримання вимог земельного законодавства в діяльності Радомишльської міської ради.

Пізніше, як вказує позивачка, їй стало відомо, що приводом для проведення низки допитів її і членів родини лягло офіційне звернення від 13.07.2011 року гр.ОСОБА_2 до прокуратури Радомишльського району, в якому вона повідомляє: «21.05.2010 р. на 28 сесії 5 скликання Радомишльської міської ради приймались рішення, які закінчились під порядковим номером №77. Мені стало відомо, що рішенням №78 від 21.05.2010 р. було виділено земельну ділянку під забудову по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, яка на даний момент займає посаду головного бухгалтера Радомишльської міської ради. Ймовірно це рішення є підробленим, так як наступна сесія від 23.07.2010 року розпочиналась з порядкового номеру № 82. Прошу Вас, у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», провести перевірку щодо законності даного рішення по виділенню земельної ділянки під забудову гр.ОСОБА_3.».

Через вказані неправомірні дії ОСОБА_2 страждає не лише ОСОБА_3, а і її сім'я, члени якої постійно переживають за її здоров'я, вони також вимушені виправдовуватися, давати пояснення сусідам та знайомим про те, що озвучені у зверненні відомості не відповідають дійсності хоча б тому, що позивачка ніколи не працювала і не працює на посаді головного бухгалтера Радомишльської міської ради.

Посилаючись на те, що у вказаному депутатському зверненні міститься завідомо неправдива, негативна і недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності, принижує її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки завдала душевних страждань та порочить її в громадській думці і думці окремих громадян, позивачка за вказаних обставин просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року позов задоволено частково, а саме:

-визнати, що інформація, яка міститься в депутатському зверненні депутата Радомишльської міської ради ОСОБА_2 до прокурора Радомишльського району ОСОБА_4 від 13.07.2011 року, стосовно ОСОБА_3, є недостовірною та такою, що порочить гідність, честь і ділову репутацію ОСОБА_3;

-зобов'язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, яка міститься в депутатському зверненні депутата Радомишльської міської ради ОСОБА_2 до прокурора Радомишльського району ОСОБА_4 від 13.07.2011 року, стосовно ОСОБА_3, шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення на найближчій сесії Радомишльської міської ради, яка відбудеться після набрання рішенням суду законної сили;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 10585 грн.

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 121 грн.80 коп. сплаченого нею судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на необ'єктивність, упередженість та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати постановлене рішення та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог. На думку апелянта, суд не дав належної оцінки тій обставині, що вона в своєму зверненні до прокуратури вона не переслідувала мету принизити честь, гідність та ділову репутацію позивачки, а захистити інтереси громадян і запобігти появам фальсифікованих рішень, розкрадання земель комунальної власності. Факт помилкового, неправильного зазначення посади позивачки не може свідчити про заплямування її честі, гідності та ділової репутації.

Направляючи депутатське звернення до прокуратури вона не стверджувала, що рішення є підробленим, а зазначила лише про ймовірність його підробки.

Крім того, суд першої інстанції до даних правовідносин не застосував правову позицію, яка викладена у рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Під час апеляційного розгляду представник ОСОБА_2 пояснив, що рішення оскаржується відповідачем тільки в частині задоволених вимог.

З роз'яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку» вбачається, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має право робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується».

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, не є предметом апеляційного розгляду.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов в частині визнання інформації, яка міститься у депутатському зверненні депутата Радомишльської міської ради ОСОБА_2 до прокурора Радомишльського району ОСОБА_4. від 13.07.2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що поширена відповідачем інформація є недостовірною та порочить гідність, честь і ділову репутацію позивача, а тому підлягає спростуванню відповідачем.

Проте, погодитися з такими висновками не можна, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, будучи депутатом Радомишльської міської ради, 13.07.2011 року направила до прокурора Радомишльського району ОСОБА_4 депутатське звернення наступного змісту: «21.05.2010 року на 28 сесії 5 скликання Радомишльської міської ради приймались рішення, які закінчились під порядковим номером №77. Мені стало відомо, що рішенням №78 від 21.05.2010 року було виділено земельну ділянку під забудову по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, яка на даний момент займає посаду головного бухгалтера Радомишльської міської ради. Ймовірно це рішення є підробленим, так як наступна сесія від 23.07.2010 року розпочиналась з порядкового номеру №82. Прошу Вас, у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», провести перевірку щодо законності даного рішення по виділенню земельної ділянки під забудову гр.ОСОБА_3.».

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 7 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови №1 від

27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Про зазначене йдеться й у рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував зазначених положень закону і роз'яснень Верховного Суду України та не звернув уваги на те, що вищевказане звернення депутата Радомишльської міської ради ОСОБА_2 до прокурора Радомишльського району ОСОБА_4. від 13.07.2011 року (а.с.8) не мало на меті поширення завідомо неправдивої інформації, а було обумовлено необхідністю захистити свої права та викликане наміром виконати свій громадський і службовий обов'язок.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для визнання неправдивою викладеної ОСОБА_2 у зверненні інформації, спростування її та відшкодування моральної шкоди, яка є похідною вимогою, не було.

При цьому колегія суддів виходить з того, що право на власне судження, можливість його висловлювання, оцінку думки гарантоване ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, судом застосовано до даних правовідносин положення ч.3 ст.277 ЦК України, яка була виключена на підставі Закону України №1170-VII від 27.03.2014 року.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених вимог ОСОБА_3, з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року в частині задоволених вимог щодо:

-визнання інформації, яка міститься в депутатському зверненні депутата Радомишльської міської ради ОСОБА_2 до прокурора Радомишльського району ОСОБА_4 від 13.07.2011 року, стосовно ОСОБА_3, є недостовірною та такою, що порочить гідність, честь і ділову репутацію ОСОБА_3;

-зобов'язання ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, яка міститься в депутатському зверненні депутата Радомишльської міської ради ОСОБА_2 до прокурора Радомишльського району ОСОБА_4 від 13.07.2011 року, стосовно ОСОБА_3, шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення на найближчій сесії Радомишльської міської ради, яка відбудеться після набрання рішенням суду законної сили;

-стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду у розмірі 3000 грн.;

-стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 10585 грн.;

-стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 121 грн.80 коп. сплаченого нею судового збору - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вказаних вимог відмовити.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді