АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1733/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про розірвання шлюбу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним і ОСОБА_3 та визначити місце проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07 травня 2011 між ним і відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис 478.

Від цього шлюбу вони мають сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Але, спільне життя з відповідачем не склалося і він з сином певний час живе окремо від ОСОБА_3 Вважає відновлення шлюбних стосунків неможливим.

Просив суд розірвати шлюб, стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина та визначити місце проживання дитини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишено без змін - ОСОБА_3. Вирішено питання про судові витрати, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній сказі ОСОБА_2 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалення нового, яким позов задовольнитиі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, що суд не врахував погодження відповідачки з позовом та що орган опіки та піклування у своєму висновку не заперечував проти проживання разом із ним сина ОСОБА_4, 2013 року народження.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення на його користь аліментів з відповідачки на утримання дитини суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведенівиключні обставини, за яких дитина може бути розлучена з матір'ю, а також обґрунтовані доводи, які б надавали підстави суду визначити місце проживання дитини з батьком та стягнення на його користь аліментів на утримання дитини.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції за таких підстав.

Згідно ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 14 СК України, здійснення сімейних прав є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

В контексті викладеного слід розуміти, що право матері на утримання - це лише її право. Воно не може бути передане іншій особі, а тому здійснення сімейних прав не може полягати у їх відчуженні іншим особам.

Згідно ст. 160 СК України, встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років.

З конструкції даної статті убачається, що батьки можуть домовитися про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті. Такий договір, як і будь-який інший, не може бути змінений за волею одного з батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Абзацом другим ч. 1 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю».

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2011 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, сім'я розпалась.

В суді апеляційної інстанції позивач зазначив, що на теперішній час хлопчик проживає з матір'ю, яка переїхала до м. Львова.

Позивач опікувався сином, коли вони проживали разом.

Вказане свідчить про те, що сторони не дійшли згоди з ким з батьків після розлучення залишиться проживати дитина.

З врахуванням того, що позивачем по справі не наведені виключні обставини, за яких дитина може бути розлучена з матір'ю, а також обґрунтовані доводи, які б надавали підстави суду визначити місце проживання дитини з батьком, та враховуючи, що останній час хлопчик проживає з матір'ю і саме вона займається його вихованням, його вік, ІНФОРМАЦІЯ_1, враховуючи інтереси дитини, її прихильність до матері, яка її виховує та утримує на даний час, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задовленні позову про визначення місця проживання дитини з батьком.

З урахуванням того, що вимоги позивача про стягнення аліментів на дитину є похідними від вимог про визначення місця проживання дитини, тому у цій частині позову також обґрунтовано відмовив суд першої інстанції.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: І.С. Кіпенко

Л.В. Пшенічна