У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про звернення стягнення,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, третьої особи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про звернення стягнення задоволено повністю.

Вилучено у ОСОБА_1 та передано в заклад ПАТ КБ "ПриватБанк" предмет застави автомобіль Mercedes-Benz, модель: 313 CDI, рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус-D пасажирський, № кузова/шасі: WDB9G36631R499430, реєстраційний номер: ВК9396АТ (колишній номер НОМЕР_1), що належить на праві власності ОСОБА_1; комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Mercedes-Benz, модель: 313 CDI, рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус-D пасажирський, № кузова/шасі: WDB9036631R499430, реєстраційний номер: ВК9396АТ (колишній номер НОМЕР_1), що належить на праві власності ОСОБА_1

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0711/19 від 7.11.2007 року в сумі 114834,37 доларів США, що за курсом 21,26 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.07.2015 року складає 2441378,76 грн. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Mercedes-Benz, модель: 313 CDI, рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус-D пасажирський, № кузова/шасі: WDB9036631R499430, реєстраційний номер: ВК9396АТ (колишній номер НОМЕР_1 ), що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 покликається на незаконність вказаного рішення через неповне встановлення судом фактичних обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не взято до уваги твердження третьої особи ОСОБА_3, який вказував на те, що останні платежі по кредитному договору ним були здійснені у 2008 році, будь-яких платежів по даному кредиту в 2011 році він не сплачував, а наслідком відображення вказаних сум у банківській виписці є безспірне списання коштів самим банком, що не є в розумінні ст.264 ЦК України вчиненням дій боржником до визнання боргу та переривання строку позовної давності.

Вважає, що оскільки згідно наданого позивачем розрахунку останній платіж по сплаті кредиту ОСОБА_3 здійснено в сумі 450,91 доларів США 16 жовтня 2008 року, то початок перебігу позовної давності почався саме з вказаного моменту.

З урахуванням п. 4.5 кредитного договору, згідно якого сторони встановили терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором тривалістю 5 років, строк позовної давності сплив з 17 жовтня 2013 року.

Окрім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось відсутність в договорі застави умов про збільшення строку позовної давності, тобто у встановлений законом спосіб строк позовної давності саме на реалізацію позивачем права звернути стягнення на предмет застави не продовжений, що свідчить про пропущення банком вказаного строку.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовити повністю.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором не виконував, допустив заборгованість та у порушення умов договору застави та вимог чинного законодавства відчужив предмет застави без згоди заставодержателя на користь відповідача. Крім того, оскільки відповідачка не є добросовісним набувачем, спірний автомобіль підлягає вилученню у неї в заклад банку зі зверненням стягнення на нього для погашення кредитної заборгованості.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно із ст. ст. 525 , 526 , 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Встановлено, що 7.11.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0711/19 згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 60000доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 5.11.2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ KБ "ПриватБанк" і ОСОБА_3 7.11.2007 року укладено договір застави рухомого майна № 0711/19/ТЗ, зміненим додатковою угодою №1 від 20.11.2007р. відповідно до якого останній надав в заставу автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель: 313 CD1, рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус-D пасажирський. № кузова/шасі: WDB9036631R499430, реєстраційний номер ВК5051А1 та автомобіль марки «Daimler Chrysler» модель 903 КА, 2000року випуску, д.н.з. ВК 7700АВ, що належали йому на праві власності.

На підставі вказаного договору застави рухомого майна державним реєстратором 12 листопада 2007 року в 9 год. 13 хв. 56 сек. було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 6009432 про обтяження цих транспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 7.07.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 114834,37 доларів США, яка складається з наступного: 29485,57 доларів США - заборгованість за кредитом; 38085,18 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 41784,12 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 11,76 доларів США - штраф (фіксована частина); 5467,74 доларів США - штраф (процентна складова).

За наведеного, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що через неналежне виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором існує заборгованість перед позивачем, заставодержатель ПАТ КБ "ПриватБанк" вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет застави.

В позовній заяві зазначається, що в ході здійснення моніторингу даного кредиту було виявлено, що позичальник, який є одночасно заставодавцем в порушення умов п.17.7. договору застави та ст. 17 Закону України "Про заставу" відчужив заставний автомобіль ОСОБА_1

Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що за відповідачкою заставний автомобіль «Mercedes-Benz»,2003року випуску зареєстрований у відділі державтоінспекції УМВС України в Рівненській області 15 грудня 2012року та їй видані нові реєстраційні номери ВК9396АТ.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось із позовом до ОСОБА_1 31.08.2015року.

Отже, у справі, яка переглядається, ОСОБА_1В.(відповідач) не є особою, з якою був укладений договір застави, а стала власницею спірного транспортного засобу вже після укладення цього договору ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_3

Висновки суду першої інстанції про те, що перехід права власності на транспортний засіб до ОСОБА_1 не припиняє заставу ґрунтується на положеннях ст. 27 Закону України "Про заставу", ч. 3 ст. 9, ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а тому на нього може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобовязання.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Пунктом 6.8 кредитного договору передбачено, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за його користування, винагороди, неустойки- пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами у 5 років.

За наведеного, строк позовної давності до вимог до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно становить 5 років, а тому покликання представника відповідачки в цій частині не заслуговують на увагу.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що після 16 жовтня 2008 р. по кредитному договору ОСОБА_3 було здійснено ряд платежів, зокрема, 1.12.2008р., 21.12.2008р., 29.01.2009р., 3.03.2009р., 16.05.2011р., 18.07.2011р. та 20.10.2011р.

Покликання на те, що не є наслідком перериванням перебігу строку позовної давності безспірне списання коштів самим банком не ґрунтуються на умовах п.2.3.5 та п.2.3.6 кредитного договору та ст. 264 ЦК України. За умовами договору позичальник уповноважив банк на вчинення дій від його імені, а тому такі створюють для нього права і обов'язки в т. ч. встановлені ч. 1 ст.264 ЦК України, і є діями боржника по визнанню боргу та є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 не є особою з якою укладений договір застави, то позов до неї про звернення стягнення на заставлене майно може бути поданий в межах загального строку позовної давності, відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України. Перехід права власності на предмет застави до відповідача в цій справі відбувся 15.12.2012року, а з позовом до суду банк звернувся 31.08.2015року, то суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин частину першу статті 261 ЦК України, яка підлягала застосуванню, і дійшов обгрунтованого висновку про дотримання позивачем строку позовної давності.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду про те, що строк позовної давності до вимог до ОСОБА_1 становить 5 років, але це не вплинуло на правильність постановленого судом рішення. Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_4С

ОСОБА_5