УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, посвідчений ІНФОРМАЦІЯ_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук О.В.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 жовтня 2011 року все належне майно її тітка ОСОБА_6 заповіла їй. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла в Київській міській клінічній лікарні № 9. Позивач зазначала, що у травні 2012 року вона виявила у квартирі тітки сторонніх людей, тому звернулась із заявою до Шевченківського районного управління головного управління МВС України у м. Києві, звідки надійшла відповідь про смерть ОСОБА_6 Дізнавшись про смерть тітки, позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відповідь, що спадкодавець склала інший заповіт на користь відповідача, яка є сторонньою людиною для померлої. Вважає заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсним, оскільки на момент його складання ОСОБА_6 хворіла на хворобу Паркінсона, була сліпою, перебувала у лікарні з діагнозом - правостороннє гнійне запалення легенів, де й померла в день складання заповіту. Крім того, на час посвідчення заповіту її тітка була при смерті, тому не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Посилаючись на вказані обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернулась із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для його скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позивачем не надано доказів, що на момент складання оспорюваного заповіту, ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

При цьому, вказані висновки зроблені судами на підставі висновку повторної судово-психіатричної експертизи від 09 квітня 2015 року № 3 та показів свідків.

Таким чином, висновки судів є правильними, зроблені на підставі дослідження та оцінки наданих сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України).

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська