"12" квітня 2016 р. Справа № 363/1323/16-ц
УХВАЛА

12 квітня 2016 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Вишгородської міської ради Київської області, треті особи ПАТ «Дніпрожилбуд» та ТОВ «Вишгородміськреконструкція-1», про визнання незаконними та скасування рішень,

встановив:

даний позов розгляду в порядку цивільного судочинства не підлягає, виходячи з наступного.

Так у позові порушено питання про визнання незаконним і скасування рішення виконкому Вишгородської міської ради Київської області від 7.07.2004 року № 384 «Про погодження проектної документації та надання функцій замовника», зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 18 лютого 2015 року №54 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань житлових будинків по вул. Набережній пров. Прожекторному» в частині І. «Про будівництво житлового мікрорайону (групи житлових будинків) по вул. Набережній та провулку Прожекторному у місті Вишгороді» та рішення Вишгородської міської ради Київської області№19/13 від 27 грудня 2012 року «Про продовження терміну дії договору оренди та надання дозволу на передачу в суборенду земельної ділянки».

Вимоги мотивовано тим, що виконком міської ради, діючи за межами своїх повноважень, з порушенням вимог ЗК України, без вилучення земельних ділянок у встановленому Законом порядку для суспільних потреб у користувачів, прийняв оскаржене рішення й тим самим порушив права позивачів як землекористувачів.

Встановлено, що оскаржені рішення прийнято в звязку з виконанням відповідачем своїх владних управлінських функцій у сфері містобудування, планування і забудови територій. Вказані правовідносини регулюються Законами України «Про місцеве самоврядування», «Про основи містобудування», «Про планування і забудову територій».

Зокрема, замовнику ПАТ «Дніпрожилбуд» на умовах оренди надано земельну ділянку площею 2,0 га для будівництва житлового мікрорайону по вул. Набережній та провулку Прожекторному в м. Вишгороді.

Згідно розяснень даних у п. 3 ППВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17 КАС України), віднесено до компетенції адміністративних судів.

У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Разом з тим згідно розяснень даних у п. 12 ППВАСУ від 20.05.13 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», з аналізу норм статті 26 Закону № 280/97-ВР, статті 6 Закону України від 9 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації», частини першої статті 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III випливає, що управління та розпорядження державним і комунальним майном є організаційно-правовою діяльністю субєктів владних повноважень органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють її шляхом прийняття актів з дотриманням встановленої процедури.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, статті 148 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV власниками землі є держава, ОСОБА_3 Крим та територіальні громади. Конституційний Суд України в Рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як субєкти владних повноважень.

Земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до статті 69 Закону України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обовязковими до виконання.

За змістом позову спірним є саме дотримання субєктами владних повноважень нормативно-урегульованої процедури по здійсненню управлінських дій в сфері вилучення земельних ділянок для суспільних потреб, містобудування, планування і забудови територій. Вказані управлінські дії належать до виключної компетенції субєктів владних повноважень згаданих у позові.

Так, згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В цьому звязку слід зазначити, що позивач оскаржує нормативно-правові акти не індивідуальної дії, скасування яких може вплинути на права і обовязки невизначеного кола осіб, оскільки стосується будівництва житлового мікрорайону (групи житлових будинків) по вул. Набережній та провулку Прожекторному у м. Вишгороді.

У той же час особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради АРК, органів місцевого самоврядування та інших субєктів владних повноважень врегульовано ст. 171 КАС України. Вказаною нормою передбачено особливу процедуру судового провадження, виконання якої дозволяє дотриматися прав всіх заінтересованих осіб, коли рішення у справі може вплинути на їхні права та обовязки.

За таких обставин та, виходячи з викладених обґрунтувань позову й висунутих вимог, на розгляд суду представлено спірні правовідносини у сфері публічно-правових, яким притаманні ознаки відносин, що формуються за принципом «влада-підпорядкування» й за відсутності ознак спору про цивільне право.

Відтак за своєю суттю й правовим визначенням вказані відносини є публічно-правовими, які не можна вважати приватно-правовими, що регулюються ЦК України в розумінні розяснень даних у п. 6 ППВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що виниклий спір розгляду в порядку цивільного судочинства не підлягає, а має бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене у відкритті провадження в цивільній справі за цим позовом слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. 122 ЦПК України,

ухвалив:

у відкритті провадження в даній цивільній справі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 5 днів з дня отримання ї копії шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Суддя: