УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь», третя особа - Управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації, про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів, за касаційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в період з березня 2010 року по жовтень 2012 року він працював на різних посадах у ПСП ім. Чкалова, правонаступником якого є відповідач СТОВ «Агрофірма Корсунь», що розташована у м. Тальне Черкаської області та відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, про що має відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 від 22 березня 1993 року. Проте, всупереч ст. ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому не нараховувались та не виплачувались відповідні компенсації та доплати.

З метою досудового врегулювання ситуації, що склалася між сторонами, ОСОБА_6 звернувся з листом до Тальнівської філії «Агрофірма Корсунь» про нарахування доплат у встановлених законом розмірах, про те належної відповіді не отримав. ОСОБА_6 також зазначав, що відповідно до здійсненого ним розрахунку, розмір заборгованості за період з березня 2010 року по жовтень 2012 року щодо виплати компенсацій становить 10 298,58 грн, з доплат - 31 283,00 грн, які ОСОБА_6 просив стягнути на свою користь з відповідача. Позивач також просив суд визнати незаконними дії відповідача по відмові у здійсненні перерахунку та виплаті заробітної плати з урахуванням положень ст. ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано незаконними дії СТОВ «Агрофірма Корсунь» про відмову ОСОБА_6 в перерахунку та виплаті заробітної плати з урахуванням положень ст.ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнуто зі СТОВ «Агрофірма Корсунь» на користь ОСОБА_6 недораховані та не виплачені відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з березня 2010 року по жовтень 2012 року компенсації в сумі 10 298,58 грн та відповідно до ст. 39 зазначеного закону за період з березня 2010 року по грудень 2012 року доплати в сумі 31 283,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання незаконними дій та стягнення з СТОВ «Агрофірма Корсунь» на користь ОСОБА_6 щомісячної грошової допомоги, передбаченої ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог до СТОВ «Агрофірма Корсунь» про визнання дій незаконними та стягнення щомісячної грошової допомоги, передбаченої ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У іншій частині рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року - залишено без змін.

У касаційній скарзі СТОВ «Агрофірма Корсунь» просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року в частині залишення рішення районного суду без змін, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі з підстав, встановлених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у відповідності до вимог статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині доплат за роботу на території радіологічного забруднення, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ці виплати входять до структури заробітної плати і підлягають стягненню з роботодавця.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення компенсації у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування, відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» апеляційний суд виходив з того, що м. Тальне Черкаської області, в якому проживає позивач, не входить до населених пунктів в яких громадянам виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування, а отже позивач права на отримання такої допомоги немає.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з березня 2010 року по жовтень 2012 року працював на різних посадах у ПСП ім. Чкалова, правонаступником якого є СТОВ «Агрофірма «Корсунь», та в самій агрофірмі, що знаходиться на території, яка згідно «Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року, віднесена до зони посиленого радіологічного контролю.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування, відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» рішення апеляційного суду не оскаржується, а отже не є предметом касаційного перегляду.

Разом з тим, статтею 39 Закону України від 21 лютого 1991 року (№ 796-XII) «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», (далі - Закон) у редакції від 06 червня 1996 року, передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення провадиться доплата в розмірах, визначених відповідно до розмірів мінімальної заробітної плати (для зони посиленого радіологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата).

Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, і відповідно до статей 1, 2, 4, 21, 22 цього закону заробітна плата є гарантованою винагородою працівнику за роботу, яку роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти, виділені з цією метою.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних із його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено порядок виплати доплат за роботу в зоні відчуження, згідно з яким нарахування й виплата доплат за роботу в зоні відчуження проводиться через управління праці та соціального захисту населення місцевих органів виконавчої влади (пункт 4).

Отже, передбачена статтею 39 Закону доплата є соціальною гарантією, виплата якої компенсується підприємствам, установам, організаціям управліннями праці та соціального захисту населення, і не входить до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-952цс15.

Вирішуючи спір щодо стягнення передбачених статтею 39 Закону доплат, суди на порушення вимог статей 212-214 ЦПК України не перевірили правомірність дій та рішень відповідача, не дали їм належної правової оцінки, не з'ясували, чи були перераховані бюджетні кошти на рахунок відповідача для виплати їх особам, потерпілим унаслідок Чорнобильської катастрофи, чи має право відповідач проводити заявлені позивачем виплати за рахунок інших платежів, хоча з'ясування зазначених обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Допущені судами неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині визнання незаконними дій СТОВ «Агрофірма Корсунь» про відмову ОСОБА_6 в перерахунку та виплаті заробітної плати з урахуванням положень ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнення з СТОВ «Агрофірма Корсунь» на користь ОСОБА_6 доплати відповідно до ст. 39 зазначеного закону за період з березня 2010 року по грудень 2012 року в сумі 31 283,00 грн на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь» задовольнити частково.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 рокув частині визнання незаконними дій сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь» про відмову ОСОБА_6 в перерахунку та виплаті заробітної плати з урахуванням положень ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнення з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь»на користь ОСОБА_6 доплати відповідно до ст. 39 зазначеного закону за період з березня 2010 року по грудень 2012 року в сумі 31 283,00 грн скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова