У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 11 вересня 2008 року між ним та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № DNHDNN00000131 на суму 20 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33,60 % на рік на залишок заборгованості за кредитом.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 28 листопада 2014 року виникла заборгованість в розмірі 130 390 грн 82 коп. Від указаної суми заборгованості віднімається сума в розмірі 122 090 грн 68 коп., яка була стягнута з відповідача заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року, різниця становить 8 300 грн 14 коп., а також штрафи: 500 грн - штраф (фіксована частина), 415 грн 01 коп. - штраф (процентна складова), а всього 8 965 грн 15 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року змінено в частині правових підстав відмови в задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій із передачею справи на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 11 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № DNHDNN00000131 на суму 20 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33,60 % на рік на залишок заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість в розмірі 122 090 грн 68 коп., яка виникла станом на 04 липня 2011 року та складається із: 40 000 грн - заборгованість за кредитом; 75 800 грн 65 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина) та 5 790 грн 03 коп. штраф (процентна складова).

Банком нарахована заборгованість ОСОБА_6, яка станом на 28 листопада 2014 року 130 390 грн 82 коп. та складається із: 20 000 грн - заборгованість за кредитом; 19 083 грн 86 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 349 грн 06 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 89 957 грн 90 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина), 415 грн 01 коп. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки не надано детального розрахунку заборгованості відповідача у розмірі 8 965 грн 15 коп.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, однак виникає грошове зобов'язання з виконання рішення суду, невиконання якого тягне відповідальність, установлену ст. 625 ЦК України, та оскільки такі позовні вимоги позивачем не заявлялися, тому вважав, що в задоволенні позову слід відмовити.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 2 ст. 653ЦК України зобов'язання сторін договору припиняються у разі розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що відноситься до параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до п. 4.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови), які разом із заявою позичальника складають кредитний договір, за користування кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах та Заяві.

Згідно із п. 4.4 Умов повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції на порушення ст. ст. 303, 309 ЦПК України не звернув уваги на те, що сплата відсотків за користування кредитом здійснюється до дня фактичного повернення коштів, у зв'язку з чим дійшов неправильного висновку про те, що із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі.

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, банк просив стягнути з відповідача залишок заборгованості у розмірі 8 300 грн 14 коп., яку розраховував як різницю між заборгованістю у розмірі 130 390 грн 82 коп., що виникла станом на 28 листопада 2014 року (що складається із заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором), та заборгованістю в розмірі 122 090 грн 68 коп. (що складається із заборгованості за кредитом, за процентами за користування кредитом), яка була стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року, а також штрафи: 500 грн - штраф (фіксована частина), 415 грн 01 коп. - штраф (процентна складова).

Однак суд апеляційної інстанції на порушення ст. ст. 303, 309 ЦПК України не встановив: чи сума, яку просив стягнути банк з відповідача, є відсотками за користування кредитом, чи іншим платежем, визначеним Умовами кредитного договору, у зв'язку із чим без встановлення цих обставин, а також і тих, які б свідчили про дату належного виконання основного зобов'язання за кредитним договором, дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої банком суми.

За таких обставин, оскільки при вирішенні спору про стягнення вказаних грошових коштів апеляційний суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни -задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова