Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/447/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого - судді Левка Т.Ю., при секретарі Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Виноградівського району про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 сільської ради Виноградівського району про визнання права власності в порядку спадкування.

Вимоги позову мотивовано тим, що 28.12.1978 року помер батько позивачки ОСОБА_3, 07.06.2012 року помер її брат ОСОБА_3. 23.08.2011 року померла мати позивачки ОСОБА_4, після смерті якої залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с.Олешник, вул.Українська, 20, Виноградівського району та земельної ділянки площею 0,27 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, яка розташована на території с.Олешник, вул.Українська (колишня назва вулиці - Леніна), 20, Виноградівського району та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 023266, виданого ОСОБА_2 сільською Радою народних депутатів 17.02.2000 року. На випадок своєї смерті мати позивачки заповідального розпорядження не залишила. Крім позивачки інших спадкоємців немає. Позивачка ОСОБА_1 вказує, що спадщину прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на момент відкриття спадщини в спадковому будинку, однак при зверненні до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, нотаріусом їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивачка не може, оскільки через відсутність кадастрового номеру земельної ділянки неможливо отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Тому в судовому порядку позивачка просить визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно.

Сторони в судове засідання не з"явилися.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю і просить суд такі задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2сільської ради Виноградівського району належним чином своєчасно повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що 23.08.2011 року померла мати позивачки ОСОБА_4, останнім місцем проживання якої було с.Олешник, вул.Українська, 20, Виноградівського району. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с.Олешник, вул.Українська, 20, Виноградівського району та земельної ділянки площею 0,27 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, яка розташована на території с.Олешник, вул. Українська (колишня - Леніна), 20, Виноградівського району та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 023266, виданого ОСОБА_2 сільською Радою народних депутатів 17.02.2000 року.

На випадок своєї смерті спадкодавець заповідального розпорядження не залишила.

Крім позивачки ОСОБА_1 інших спадкоємців немає, оскільки батько позивачки ОСОБА_3 помер ще 28.12.1978 року, а брат позивачки ОСОБА_3 помер 07.06.2012 року.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В порядку передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України позивачка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на момент відкриття спадщини в спадковому будинку, що стверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради від 23.10.2015 року № 02-10/1308, а після смерті спадкодавця вступила у фактичне володіння та користування житловим будинком.

В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері позивачка звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим, державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, що стверджується листом відмовою від 23.02.2016 року за № 24/01-16.

Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивачка не може, оскільки через відсутність кадастрового номеру земельної ділянки неможливо отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 Глави 10 Частини 2 «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», затверджених Наказом Мінюсту "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України"), від 22.02.2012, № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку».

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 29.01.2016 року та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 30.01.2016 року № 59 вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в с.Олешник, вул.Українська, 20, Виноградівського району, будівництвом завершений (рік побудови будинку 1974 рік, надвірних споруд -1958 рік), загальна корисна площа будинку становить 78,7 кв.м., в тому числі житлова 40,0 кв.м., і такий рахується за померлою матірю позивачки ОСОБА_4.

Згідно довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради Виноградівського району від 11.02.2016 року № 02-10/318 року, дворогосподарство в с.Олешник, вул.Українська, 20, Виноградівського району, відповідно до записів погосподарської книги № 4, особовий рахунок №0177-1, рахується за ОСОБА_4, яка померла 23.08.2011 року.

Для будівництва спадкового будинку спадкодавцю була виділена земельна ділянка площею 0,27 га, яку вона приватизувала на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 сільської Ради народних депутатів від 27.01.1997 року за № 3 і на яку 17.02.2000 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 023266.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦКУкраїни право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1225, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканкою с.Олешник, вул.Садова, 3, Виноградівського району, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с.Олешник, вул.Українська, 20, Виноградівського району, загальною площею 78,7 кв.м., в т.ч. житловою площею 40,0 кв.м., який складається із житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, сарая літ. В, вбиральні літ. Г, хвіртки №1, воріт №2, огорожі №3 та колонки питної №4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканкою с.Олешник, вул.Садова, 3, Виноградівського району, право власності на земельну ділянку площею 0,27 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, яка розташована на території с.Олешник, вул.Українська (колишня назва вулиці Леніна), 20, Виноградівського району, зареєстрована в книзі записів державних актів на право приватної власності та належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 023266, виданого ОСОБА_2 сільською Радою народних депутатів 17.02.2000 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_5