АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/802/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Корнієнко Н. В.
при секретаріГончар Л. В.

представника позивача Попельнюх Т.І.

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.07.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 60147,27 грн. терміном до 03.07.2028 року.

ОСОБА_8 зобов'язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20.05.2015 року має заборгованість в сумі 315909,76 грн., яка складається: 60494,71 грн. - заборгованість за кредитом; 80543,97 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом; 15986,55 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 143603,11 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 15031,42 грн. - штраф (процентна складова).

У зв'язку з чим банк просив суд стягнути з ОСОБА_8 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 315909,76 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 303342,61 грн. та 3033,42 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та в межах п'ятирічного строку позовної давності, встановленої сторонами в договорі.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 03.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 60147,27 грн. терміном до 03.07.2028 року.

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: відповідно до графіку платежів, який є невід'ємною частиною договору, відповідач щомісячно повинен надавати банкові грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, які складаються з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Відповідач не належним чином виконує умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка на день звернення позивача до суду з урахуванням штрафних санкцій становить 315909,76 гривни.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язань щодо повернення чергової суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Свої зобов'язання за договором ОСОБА_8 не виконав і за розрахунком позивача на час звернення його до суду відповідач має заборгованість в загальній сумі 315909,76 грн., яка складається:

- 60494,71 грн. - заборгованість за кредитом;

- 80543,97 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 15986,55 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 143603,11 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором;

- 250 грн. - штраф (фіксована частина);

- 15031,42 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з пунктом 5.5 кредитного договору сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до частини першої статті 259 ЦК України до п'яти років для всіх грошових зобов'язань позичальника, в тому числі щодо сплати процентів, штрафів, пені тощо, передбачених умовами договору.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається суд першої інстанції встановив, що згідно з умовами кредитного договору (розділ 3) погашення кредиту повинне здійснюватись частинами кожного місяця (останній платіж - у 2028 році).

Оскільки умовами договору установлені окремі самостійні зобов'язання щодо повернення кредиту, то відповідальність за невиконання кожного з них настає окремо.

За відсутності платежу кожного місяця виникає прострочення боржника за зобов'язаннями, а в кредитора виникає право на позов. Початок позовної давності для стягнення періодичних платежів необхідно обчислювати з дня невиконання позичальником кожного із зобов'язань.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України).

За змістом частини третьої цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.

Суди першої інстанції встановив, що пунктом 5.5 кредитного договору строк позовної давності визначається сторонами в п'ять років, в тому числі на вимоги з повернення: процентів за користування кредитом та суми заборгованості за кредитом з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що стягнення всіх видів платежів, в тому числі і неустойки (штрафу та пені) в межах п'ятирічного строку позовної давності є обґрунтованим.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не застосовано вимоги частини 3 статті 551 ЦК України, відносно зменшення розміру пені. Встановлено, що розмір основного боргу становить (60494,71 грн. - заборгованість за кредитом + 80543,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом) = 141038,68 гривни. Пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором становить 143603,11 грн., що лише на 2564,43 гривни.

Частина 3 статті 551 ЦК України надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов'язання.

Так як перевищення пені на суму 2564,43 гривни розміру основного зобов'язання не є значним перевищенням, інших обставин, що мають істотне значення відповідачем не доведено, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність правових підстав для застосування правил частини 3 статті 551 ЦК України та зменшення розміру пені.

Судом першої інстанції правильно та повно було з'ясовано обставини справи, що дає підстави для висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Інші доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції і також визнані безпідставними.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, ст.308, 315, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року відхилити, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу її проголошення.

Головуючий :

Судді :