УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербуд-2007» до ОСОБА_6, третя особа - публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк», про визнання договору недійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інтербуд-2007» (далі - ТОВ «Інтербуд-2007») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» (далі - ПАТ «Український інноваційний банк»), у якому просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді офісу № 3, загальною площею 103,3 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1, укладеного 02 лютого 2012 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Інтербуд-2007», визнати за ТОВ «Інтербуд-2007» право власності на спірне приміщення офісу № 3.

В обґрунтування позову ТОВ «Інтербуд-2007» посилалось на те, що договір було укладено всупереч приписів статуту позивача, поза волевиявленням на це учасника товариства, так як згідно статуту товариства, договори вартістю більше ніж 100 тис. грн повинні укладатися за наявністю рішення загальних зборів учасників ТОВ «Інтербуд-2007». Крім того, покупцем ОСОБА_6 не було сплачено ціну договору, тобто не виконано істотних умов договору.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02 лютого 2012 року, укладений між ТОВ «Інтербуд-2007» та ОСОБА_6, нежитлового приміщення офісу АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С.

В задоволенні позову ТОВ «Інтербуд-2007» до ОСОБА_6 про визнання права власності на спірне нежитлове приміщення офісу № 3 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Український інноваційний банк» просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити у справі нове судове рішення про відмову в позові у повному обсязі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За вимогами ст.ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Однак вказані вимоги ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом дотримані не були.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 02 лютого 2012 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Інтербуд-2007» в особі представника, діючого на підставі довіреності від 13 січня 2012 року за реєстром № 60, було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Писаренком Є.С., за реєстром № 470.

За вказаним договором ТОВ «Інтербуд-2007» продало ОСОБА_6 нерухоме майно, а саме: офіс № 3, загальною площею 103,3 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1, який належав ТОВ «Інтербуд-2007» на підставі рішення господарського суду Одеської області від 01 серпня 2011 року.

Разом з цим, встановлено, що офіс АДРЕСА_1, був внесений у якості внеску учасника підприємства у статутний капітал ПП «Альфін», і в подальшому проданий ПАТ «Український інноваційний банк» 20 лютого 2013 року.

Залишаючи без задоволення заявлені позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту недійсності оспорюваного договору.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень ст. ст. 203, 215 ЦПК України, оскільки спірний правочин було укладено без схвалення Зборів учасників ТОВ «Інтербуд-2007».

Однак, із висновками судів першої та апеляційної інстанції погодитись не можна виходячи із наступного.

При розгляді справи у суді апеляційної інстанції не враховано, що спірний договір купівлі-продажу від 02 лютого 2012 року було укладено між ОСОБА_6 та ТОВ «Інтербуд-2007» в особі представника КушнірО.М., діючого на підставі довіреності від 13 січня 2012 року, яка була дійсна до 13 січня 2015 року, при цьому, протоколом за № 12/01/2012 загальних зборів учасників товариства ТОВ «Інтербуд -2007» директору ТОВ «Інтербуд-2007» було надано згоду на продаж об'єктів нерухомості по АДРЕСА_1, і вказаний протокол у судовому порядку не оскаржувався і недійсним не визнавався, а тому посилання суду апеляційної інстанції на підстави недійсності правочину в зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦПК України, є безпідставними.

Разом цим, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскільки у грудні 2014 року ПАТ «Український інноваційний банк», який приймав участь у справі в якості третьої особи, звернувся до суду із самостійним позовом, однак судом не було його розглянуто та не вирішено питання про прийняття чи про відмову у прийнятті такого позову до провадження.

Крім цього, судом першої інстанції, у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. ст. 34-36, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, належним чином не вирішено питання про склад осіб, які беруть участь у справі, оскільки до участі у справі не було залучено ні ПП «Альфін» та ПАТ «Український інноваційний банк», між якими також було укладено правочин щодо спірного майна, ні компанію «Денвер Технолоджіс ІНК», яка відповідно до статуту ТОВ «Інтербуд-2007», в редакції від 12 листопада 2007 року є учасником ТОВ «Інтербуд-2007» і їй належить частка розміром 100 % у статному капіталі цього товариства.

З урахуванням викладеного, судові рішення у справі не можна визнати законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська