АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2591/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/377/К/16 суддя Вікторович Н.Ю.
Категорія № 27 (І) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П.,Соколан Н.О.,

за участю: секретаря - Петренко К.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ( надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 листопада 2007 року він разом із представником «Першої Української фінансової компанії» у кредитному відділі ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав разову картку для користування, а через 5 днів грошові кошти у сумі 14000,00 доларів США.

В порушення вимог законодавства оригінал кредитного договору позивачу надано не було, також посилався на те, що йому не було надано графіку погашення кредитної заборгованості, чим порушено його право на інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Зазначив, що усього станом на 01 січня 2014 року позивачем погашено 108455,92 грн., або 14778,27 доларів США. Прибувши в черговий раз до банку для погашення кредитного договору, у нього відмовилися прийняти оплату кредиту, причини відмови не пояснили.

На неодноразові звернення зі скаргами та завами 15 січня 2014 року, 24 березня 2014 року із вимогою надати пояснення про відмову в погашенні кредитного договору, письмової відповіді так і не отримав.

Вважає, що банком порушено вимоги п.1.3 «Правила надання банками України інформації споживачеві про умови кредитування й сукупної вартості кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, відповідно до якого: «Банки зобов'язані забезпечувати виконання цих правил у випадку усних або письмових звернень споживачів».

Позивач звертався до банку для отримання заборгованість за кредитом, але йому було відмовлено. Вважає, що такими діями представників банку порушено вимоги п.3.6 «Правила надання банками України інформації споживачеві про умови кредитування й сукупної вартості кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, а саме: «Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити банку за дії, які банк здійснює на свою користь (ведення справи, договору, розрахунки заборгованості споживача й інше).

Зазначив, що дотепер гроші для погашення кредитного договору в нього не приймають, у зв'язку із цим, безпідставно здійснюється нарахування відсотків та штрафів на прострочену заборгованість. Вважає, що банк навмисно створює йому перешкоди в погашенні кредитного договору. Посилаючись на ст..613,616 ЦК України вважає, що не повинен платити відсотки за час прострочення кредитора.

Після уточнення позовних вимог у жовтні 2014 року позивач просив суд: визнати неправомірними дії ПАТ «КБ «Приватбанк» по видачі ксерокопії кредитного договору №DN80FI00000203 від 26 листопада 2007 року; невидачі графіка погашення кредитного договору №DN80FI00000203 від 26 листопада 2007 року; ненадання інформації споживачеві; сплати винагороди за проведення моніторингу заборгованості за кредитом; сплати пені за прострочену заборгованість за кредитом; сплати штрафних санкцій, передбачених ПАТ «КБ «Приватбанк»; відмови кредитора прийняти належне грошове виконання, просив визнати кредитний договір №DN80FI00000203 від 26 листопада 2007 року недійсним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2015 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Зокрема, вважає, що суд не врахував, що позивач не зобов'язаний сплачувати проценти за договором за прострочення кредитора.

Судом не враховано, що кредитний договір укладено позивачем під впливом тяжких обставин на невигідних умовах.

Вважає, що суд безпідставно послався на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу про звернення стягнення на іпотечне майно, яке протягом року не виконано.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2007 року, між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DN80FI00000203 (а.с.8-11).

Відповідно до п.7.1 кредитного договору, позивач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 20274,79 доларів США на наступні цілі: 14000,00 доларів США для купівлі нерухомості, а також в розмірі 5294,80 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,83% в місяць (або 9,96 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 980,00 доларів США в момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,32% від суми виданого кредиту щомісячно, в період сплати. Кредит надано позивачу ОСОБА_1 на строк з 26 листопада 2007 року по 25 листопада 2033 року включно.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено порядок погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, яка сплачується в момент надання кредиту), а саме: щомісячно в період сплати (з 20 по 27 число кожного місяця) боржник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 183,96 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, процентів, винагороди (а.с.11 ).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 листопада 2007 року уклали договір іпотеки №DN80FI00000203 (а.с.12-14).

Згідно з договором іпотеки, позивач ОСОБА_1 надав в іпотеку, належну йому на проаві власності квартиру загальною площею 30,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» 22 листопада 2007 року укладено договір особистого страхування №DN80LK00062358 та договір страхування майна №DN80G062341, вигодо набувачем за якими є відповідач у справі - ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.15,16).

З копії звернення позивача ОСОБА_1 на адресу директора філії ПАТ «КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Костенко, 21, вбачається, що останній звертався до банку з приводу того, що 14 січня 2014 року, співробітниками банку йому було відмовлено у прийнятті платежу по кредитному договору №DN80FI00000203 від 26 листопада 2007 року, яка прийнята банком 16 січня 2014 року (а.с.17). З аналогічними скаргами позивач ОСОБА_1 звертався до голови правління ПАТ «КБ «ПриватБанк» (а.с.18, 37), та голови НБУ (а.с.19, 39).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2012 року, справа №2-2262/11, позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк», задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на предмет іпотеки, однокімнатну квартиру, що належить на праві власності ОСОБА_1 та розташована за адресою: АДРЕСА_1. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 27 листопада 2012 року (а.с.60-62).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний кредитний договір відповідає вимогам законодавства, має сукупну вартість кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу, сторонами досягнуто згоди, щодо усіх істотних умов договору, доказів несправедливих умов кредитного договору позивачем не надано, тому підстави для визнання його недійсним - відсутні.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним.

Відповідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, про що свідчать підписи сторін на договорі та його повне виконання відповідачем. Крім того, як зазначає сам ОСОБА_1 в своїй позовній заяві ним протягом 2007-2013 років здійснювалось погашення заборгованості за спірним договором на загальну суму 108455 грн. до прийняття судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, питання щодо недійсності кредитного договору не виникало.

Доводи апеляційної скарги щодо укладення позивачем спірного кредитного договору під впливом тяжких обставин на невигідних умовах, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 за домопогою належних і допустимих доказів не доведено обставин наявності тяжких обставин, які би змусили його укласти спірний договоір, при цьому як зазначалось вище судом першої інстанції, так само і апеляційним судом не встановлено невигідності умов кредитного договору.

Отже, за таких обставин слід дійти висновку про те, що вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: