Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у.№337/6341/15
Провадження №22-ц/778/1850/16
Головуючий у 1-й інстанції: Котляр А.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА :

20 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її батьки ОСОБА_4, ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з10 серпня 1996 року по 06 липня 2012 року. Після розлучення відповідач за рішенням суду виплачував аліменти на її утримання.

05 листопада 2015 року вона досягла повноліття.

З вересня 2015 року вона навчається на денному відділенні на стаціонарній формі навчання в Запорізькому національному технічному університеті. Термін навчання - чотири роки, загальна вартість навчання в університеті дорівнює 45 000 грн.

У звязку з навчанням вона потребує щомісячної матеріальної допомоги у розмірі понад 5 500 грн.

На теперішній час вона проживає з бабусею ОСОБА_5

Мати ОСОБА_4 живе у м. Києві, батько ОСОБА_3 проживає у Росії.

Мати надає їй матеріальну допомогу, а відповідач ухиляється від її матеріальної підтримки, в добровільному порядку не бажає допомагати.

Їй відомо, що ОСОБА_3 CO. неофіційно працює на території Росії програмістом, має великі заробітки, тому може надавати їй матеріальну допомогу.

Стипендію вона не отримує, не працює, тому коштів, які виділяє їй матір, не вистачає на проїзд до навчального закладу, одяг, харчування, ліки, канцелярські товари тощо.

Вважає, що відповідач спроможний щомісяця надавати їй матеріальну допомогу у сумі 4 000 грн.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти в розмірі 4 000 грн. щомісяця, починаючи з 12 листопада 2015року до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення 23-річного віку.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 20 листопада 2015 року, на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання на період навчання у розмірі 4 000 грн. щомісяця до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 спроможній надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці ОСОБА_2, яка продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, у твердій гршовій сумі по 650 грн. щомісяця.

За змістом статей 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів.

У статті 60 ЦПК України також зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися не припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є батьком повнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Це підтверджується копією свідоцтва про народження І-ЖС № 335655 ( а. с. 3-6 ).

Позивач є студенткою 1 курсу гуманітарного факультету денної форми навчання за контрактом Запорізького національного технічного університету. Термін навчання з 01 вересня 2015 року по 31 травня 2019 року. Це підтверджується довідкою гуманітарного факультету Запорізького національного технічного університету № 6072 від 29 жовтня 2015 року, змістом договору № 02030304/2 про надання освітніх послуг з підготовки фахівця з вищою освітою від 14 серпня 2015 року ( а. с. 9-10 ).

Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання ( частина 3 статті 199 СК України ).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом також зясовано, що ОСОБА_2 у звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Стипендію вона не отримує, проживає з бабусею ОСОБА_5 ( а. с. 8 ).

Відповідач ОСОБА_3, який зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає на території Російської Фкедерації, офіційно не працює, що підтверджує і позивач. З копії трудової книжки відповідача також видно, що з 22 квітня 2011 року він звільнився з ДП «Квазар Хорте» ТОВ «Юридично-консалтингова фірма Респонса КА» за угодою сторін по пункту 1 статті 36 КЗпП України. Інші записи у трудовій книжці відсутні ( а. с. 13,36 ).

Суд першої інстанції, з урахуванням наданих сторонами доказів, вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог статей 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у статті 7 СК України, беручи до уваги вимоги статей 182,199,200 СК України, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2, яка продовжує навчання, у розмірі 650 грн. щомісяця.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 спроможній сплачувати щомісяця на утримання позивача по 4 000 грн., оскільки нелегально працює на території Російської Федерації та отримує достатню заробітну плату, не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач раніше сплачував аліменти на утримання позивача, коли вона була неповнолітньою, у розмірі 700 грн. щомісячно, не спростовують правильність висновків суду.

Решта доказів та обставин, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване або змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: