Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/134/16-ц

Провадження №2/377/108/16

05 квітня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про визначення розміру спадкової частки, -

У С Т А Н О В И В:

24 лютого 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить визначити, що частка у жилому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, що залишилась як спадок після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер 13 травня 2015 року, становить 1/2 частку даного жилого приміщення.

Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 20 липня 1970 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білоярського району Свердловської області Російської Федерації було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1, позивачкою у справі та ОСОБА_3. За час шлюбу у них народився син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач у справі. Під час перебування у шлюбі вони на склад сім,ї: ОСОБА_1,- позивачка, її чоловік ОСОБА_3, та їх син ОСОБА_2- відповідач у справі отримали у користування жиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 07 грудня 1995 року, виданого на підставі розпорядження генерального директора ВО «Чорнобильська АЕС» за № 435-пр. від 07.12.1995 року, її чоловіку ОСОБА_3, та позивачці ОСОБА_1, було передано у спільну сумісну власність трьохкімнатну квартиру, розташовану у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3. В зв,язку з проведенням ними певної реконструкції житлового будинку (добудови та прибудови), вони звернулися до виконкому Славутицької міської ради Київської області з заявою про прийняття в експлуатацію здійснених ними поліпшень та видачу їм нового технічного паспорта, оформлення права власності з врахуванням проведених робіт по реконструкції їх житлового приміщення. На підставі рішення виконкому Славутицької міської ради Київської області за № 274 від 15.07.2009 року на ОСОБА_1, та ОСОБА_3, було оформлено право спільної сумісної власності на об,єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, та видано нове Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.07.2009 року, анульовано розпорядження про приватизацію житла від 07.12.1995 року та свідоцтво про право власності на житло від 07.12.1995 року. Право спільної сумісної власності ОСОБА_1, та ОСОБА_3, на підставі нового Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 липня 2009 року було зареєстровано Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підтвердження чого був виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.07.2009 року за №23342259. Відповідно до вищевказаного правовстановлюючого документа вони вдвох стали співвласниками житлового приміщення у рівних долях (частках), оскільки між ними не було ніякої домовленості щодо частки кожного у спільній сумісній власності під час оформлення права спільної сумісної власності. Але це офіційно не було зазначено у документі, виданому їм на підтвердження права власності.

Відповідно до вимог ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України це житлове приміщення має статус спільної сумісної власності подружжя, частки на яку у неї з чоловіком були рівні. Після смерті 13 травня 2015 року ОСОБА_3, за її заявою від 11 вересня 2015 року, була відкрита спадкова справа. Але оформити своє право на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_3, вона не має можливості, оскільки при зверненні до державного нотаріуса з питання подальшого оформлення спадщини її повідомили, що вона не зможе оформити своє право на спадщину на частку вказаного жилого приміщення, яка залишилась після смерті ОСОБА_3, оскільки за Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно вищевказана квартира була оформлена їй та чоловіку на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток кожного з подружжя, що спонукало її звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивачка та відповідач не зявилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнанням позову в повному обсязі відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши копію спадкової справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 20 липня 1970 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білоярського району Свердловської області Російської Федерації було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4, позивачкою у справі та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища: чоловіку ОСОБА_3, дружині ОСОБА_3, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.9).

В 1988 році було отримано у приватну власність квартиру №2, яка розташована у будинку №25 Ленінградського кварталу, м. Славутича, Київської області(а.с.14).На підставі рішення виконкому Славутицької міської ради Київської області за № 274 від 15.07.2009 року на ОСОБА_1, та ОСОБА_3, було оформлено право спільної сумісної власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4, та видано нове Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.07.2009 року, анульовано розпорядження про приватизацію житла від 07.12.1995 року та свідоцтво про право власності на житло від 07.12.1995 року. Їх право спільної сумісної власності на підставі нового Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 липня 2009 року було зареєстровано Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підтвердження чого був виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.07.2009 року за №23342259 (а.с.11,12,13).13 травня 2015 року ОСОБА_3В, помер у м. Славутичі Київської області, що підтверджується його свідоцтвом про смерть серії 1 ОК № 335667 (а.с.10).Як вбачається з довідки форми №3 з КП «ЖКЦ» від 23.02.2016 року за № 236 в квартирі за адресою: Київська область, м. Славутич, Ленінградський квартал, буд.№25, кв.№2 з 20.12.1988 року були зареєстровані ОСОБА_1, та ОСОБА_3, який був знятий з реєстрації 13.06.2015 року в звязку з його смертю (а.с.18).З метою прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, 11 вересня 2015 року за заявою ОСОБА_1, державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа ОСОБА_3, за номером у спадковому реєстрі 41466385, номер у нотаріуса 94/2015 (а.с.38).

Із змісту листа Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області від 19.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_1, для вирішення питання подальшого оформлення спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3, було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення спадкової частки, оскільки в свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданому виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області 17.07.2009 року частка не визначена (а.с.19).Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що ніякої домовленості, ні усної, ні письмової, щодо часток кожного з співвласників у житловому приміщені під час придбання його у власність між подружжям не було. Інше законом також не встановлено. Шлюбний контракт між собою вони не укладали. Відповідно виникало право кожного з співвласників на 1/2 частку вищевказаного житлового приміщення. Вищенаведені докази та норми матеріального права, що регулюють спірні питання, свідчать про те, що отримане у власність на ім,я ОСОБА_3, жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_5, є спільною сумісною власністю ОСОБА_3, та ОСОБА_1, виходячи з чого спадковим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_3, є його 1/2 частка у вищевказаному житловому приміщенні

За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір на користь держави, від сплати якого позивачка звільнена згідно п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визначити, що частка у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_6, що залишилась як спадок після смерті ОСОБА_3, який помер 13 травня 2015 року, становить 1/2 частку даного жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Копію рішення направити сторонам для ознайомлення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. О. Малишенко