АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року про повернення заяви про роз'яснення рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року заяву ОСОБА_1 про роз'яснення рішення визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилалася на те, що суд першої інстанції неправильно повернув йому заяву, оскільки він є інвалідом війни, приймав участь в бойових діях в Афганістані та має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Справа № 2604/9042/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4737/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не сплачено судовий збір, а його посилання на те, що він звільняється від сплати судового збору є безпідставними.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про роз'яснення рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року заяву ОСОБА_1 про роз'яснення рішення залишено без руху та надано час для усунення недоліків, зокрема, у зв'язку із несплатою ним судового збору.

На виконання вказаної ухвали, ОСОБА_1 надав суду копію посвідчення серії НОМЕР_1 виданого йому ГУМВС України в м. Києві 08 грудня 2005 року, про те, що він є інвалідом 3 групи.

З даного посвідчення також вбачається, що воно являється безтерміновим, дійсне на всій території України та його пред'явник має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Коло осіб, які належать до інвалідів війни, визначено ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Зокрема, положеннями вказаної статті встановлено, що до інвалідів війни також належать особи, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Великої Вітчизняної війни та війни з Японією, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав Радянської Армії і Військово-Морського Флоту під час військових призовів 1941-1945 років і стали інвалідами внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях.

Згідно п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 є особою, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а положенням ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що інваліди Великої Вітчизняної війни, в тому числі, є інвалідами війни, то ОСОБА_1 є прирівняною до них у встановленому порядку особою, яка звільняється від сплати судового збору на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги наданий заявником документ та ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року помилково визнав заяву неподаною та повернув заявнику.

Безпідставним є й висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 в будь якому разі не підлягає звільненню від сплати судового збору, оскільки заява подана не на захист порушеного права заявника, а в порядку ст. 221 ЦПК України, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про роз'яснення судового рішення саме у справі де він являється позивачем, тобто де він звернувся до суду за захистом саме свого порушеного права.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи питання про прийняття заяви про роз'яснення судового рішення до розгляду, поверхнево дослідив надані заявником докази про звільнення від сплати судового збору та помилково повернув заяву заявнику, у зв'язку із несплатою судового збору.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді