Справа № 477/75/16-ц
Провадження № 2-о/477/9/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої у справі судді Семенової Л.М.,

при секретарі Федоровській Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Жовтнева державна нотаріальна контора Миколаївської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2016 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане нотаріусом ОСОБА_2 13 лютого 1988 року.

В обґрунтування заяви заявниця вказувала, що їй на праві спільної часткової власності належить житловий будинок в смт.Воскресенське Жовтневого району Миколаївської області, по вул. Риночній, 4 (нині 6). Зазначене право власності підтверджується правовстановлюючим документом, виданим на її імя свідоцтвом про право на спадщину за законом. Однак, у вказаному документі нотаріус здійснила виправлення в її прізвищі, тобто останню літеру написала ручкою «ч» по машинописному тексту і ці виправлення не завірила печаткою, в зв`язку з чим вона позбавлена можливості провести реєстрацію права власності на вищевказане майно, через що вимушена звернутися до суду з вказаною заявою.

Представник заявниці ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про розгляд справи про встановлення факту за її відсутності та відсутності її довірителя, заяву підтримала, просила її задовольнити.

Заінтересовані особи Жовтнева державна нотаріальна контора в суд свого представника не направили, надіслали на адресу суду заяву, в якій просили справу розглянути без участі їх представника на підставі наявних матеріалів і прийняти рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд встановив наступне.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 13 лютого 1988 року державним нотаріусом ОСОБА_2 за реєстраційним номером 133, останнє видано після смерті ОСОБА_4 (на рос. мові) на імя його дружини ОСОБА_4 Тыивонии Антионовны (на рос. мові) та його доньки ОСОБА_5 (на рос. мові) (а.с. 14-15).

В той же час, у прізвищі спадкоємців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснено виправлення у прізвищі останніх, де остання літера змінена ручкою на «ч» поверх машинописного тексту. Після реєстраційного напису, нотаріусом застережено про виправлення прізвища на «Марканич», що посвідчено її підписом, в той же час не засвідчено печаткою.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2015 року, що набрало законної сили 29.12.2015 року, судом встановлено факт належності вищевказаного документу ОСОБА_7 Тивонії Антонівні, у відношенні якої мало місце аналогічне виправлення (а.с. 9).

Підстави, з яких заявниця ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду із цією заявою підтверджуються змістом листа завідуючої Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області, щодо неможливості внесення відповідних виправлень до вищевказаного правовстановлюючого документу (а.с. 24).

Згідно вказаного листа відповідно до п. 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року №3235/5 «У разі допущення помилки у тексті нотаріально оформленого документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилки затверджується нотаріусом, який вчинив нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставлянням свого підпису і печатки на такому застереженні».

Додатково повідомлено, що нотаріус ОСОБА_2, яка видала свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 лютого 1988 року після смерті ОСОБА_4, який помер 30 січня 1987 року в Жовтневий державній нотаріальній конторі Миколаївської області не працює, також відсутня оригінальна печатка нотаріуса, яка була проставлена на правовстановлюючому документі.

За вищевказаного заявниця ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_4 на рос. мові) С.О. (а.с. 13) позбавлена можливості в адміністративному порядку вирішити питання про внесення відповідних виправлень до вищевказаного правовстановлюючого документу.

Зі змісту рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 24 грудня 2015 року, ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності щодо житлового будинку по вул. Риночка № 6 (номер змінено з 4 на 6 згідно рішення Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 21.12.2000 року а.с. 15), в смт.Воскресенське Жовтневого району Миколаївської області у звязку з тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с. 17).

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до п.п.4 ч.1 ст. 24 вказаного Закону - у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

За положеннями п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, а також згідно розяснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За змістом ст. 263 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У п. 7 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справа про встановлення факту, що мають юридичне значення» розяснив, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

З досліджених документів, в тому числі співпадання даних заявниці в її особистих документах та свідоцтві про право на спадщину за законом № 133 від 13.02.1988 року, а також інших письмових доказів, суд дійшов висновку про належність зазначеного правовстановлюючого документу заявниці ОСОБА_1

Враховуючи наведене, та встановивши, що іншим чином як встановлення факту належності їй вищевказаного правовстановлюючого документу довести свої права щодо цього майна заявниця не має можливості, а підтвердження належності їй вказаного свідоцтва необхідне для проведення державної реєстрації її прав щодо нерухомого майна, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 209, 218, 259 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 лютого 1988 року, посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованим в реєстрі за № 133.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя Л.М. Семенова