Справа № 182/5090/15-ц
Провадження № 2/0182/170/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.04.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа Управління державної казначейської служби України в ОСОБА_4 районі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 районної державної адміністрації Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди, посилаючись на наступне.

Він зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, провул.Садовий, 1. Біля його домоволодіння знаходиться земельна ділянка багатолітніх насаджень, площею 2,0 га., яку б він хотів приватизувати. Звернувшись у встановленому законом порядку до ОСОБА_4 районної державної адміністрації, він отримав відмову в наданні дозволу на розробку проекту землевпорядкування відносно даної ділянки. 14.02.2011 року він звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до ОСОБА_4 районної державної адміністрації, ОСОБА_4 районної ради, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Дмитрівське», Дмитрівська селищна рада Нікопольського району про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов»язання здійснити певні дії. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в справі № 2-а - 3058/11 по вищевказаній справі від 19 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року, його позов було задоволено частково. Визнано відмову ОСОБА_4 районної державної адміністрації від 31.01.2011 года № 342 в наданні йому дозволу на розробку проекта землевпорядкування відносно відведення земельної ділянки, загальною площею 2,0 га., багатолітніх насаджень з земель державної власності для ведения особистого селянського господарства та бездіяльності у видачі йому даної відмови противоправною, поновивши його в праві на безкоштовну приватизацію земельної ділянки. Дана постанова суду набувало законної сили 10.10.2013 року. Вважає, що є всі підстави для звернення до суду з дійсним позовом з наступних підстав. У відповідності з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка його заподіяла, за наявності його вини, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Факт скоєння відносно нього відповідачем протиправної бездіяльності та прийняття протиправного рішення встановлено постановою суду, що набуло чинності, в зв»язку з чим на підставі ч.3 ст.60 ЦПК України повторному доказуванню не підлягає. Заподіяна йому моральна шкода полягає в наступному. Протиправне рішення і бездіяльність відповідача потягло за собою порушення його конституційного права на приватизацію землі, що було відображено в резолютивній частині постанови суду від 19.09.2012 року. На протязі 2 років і 8 месяців з 14.02.2011 року по 10.10.2013 року - він вимушений був ходити по кабінетах судів, різних інстанцій, щоб добитися встановлення законності в своїй справі, отримувати стрес, дискомфорт, відривався від своїх звичних занять, принижувався, переживав, докладав додаткових зусиль до організації свого життя та поновлення нормальных соціальних звязків. Крім того, виконуючи дану постанову суду, йому також приходилось витрачати час, нерви, здоровя, оскільки в звязку з довготривалим розглядом справи та зміною земельного законодавства України в подальшому довелось кілька разів звертатись до суду з заявою про встановлення способу та порядку виконання постанови суду від 19.09.2012 року. Його незаконно обмежили в праві приватизації земельної ділянки, що гарантовано кожному громадянину України Конституцією України і для поновлення стану, що існував до порушення його права, йому було необхідно докладати додаткових зусиль, нести моральні та матеріальні витрати. Моральну шкоду він оцінює в 100 000 грн. А також просить суд стягнути з відповідача й судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. За таких обставин звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і суду пояснив, що вважає порушеним своє конституційне право на отримання землі. Його принизили і землю не видають до цих пір, ігноруючи рішення суду. Хоча кожен громадянин має право на 2 гектари землі. Він звертався до райради в лютому 2014 року. Однак, йому відповіли, що їх повноваження по виділу землі закінчилися. Він звертався й до Держзеагентства, там йому теж відмовили, пославшись на те, що це не їх компетенція. Вперше йому відмовили у видачі землі в грудні 2010 року. Рішення суду з цього питання набуло чинності 10.10.2013 року. До цих пір землю так і не отримав. Коли йому було відмовлено у видачі дозволу на отримання землі в райраді, він звернувся й в Дерземагентство, однак, йому там теж письмово відмовили. Нажаль, ту відповідь він викинув.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити. Суду уточнив, що моральну шкоду в такій сумі оцінюють через те, що позивач три роки ходив по кабінетах, намагаючись реалізувати своє конституційне право на землю. Через таку несправедливість в нього погіршилось самопочуття і він лікувався в лікарнях.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнив, що вони просять стягнути моральну шкоду за той період в два роки, коли його довіритель оббивав пороги райдержадміністрації, намагаючись отримати дозвіл на землю і, впевнившись, що не отримає без звернення до суду, звернувся до суду (справа розглядалась суддею Тихомировим І.В.). Дійсно, після отримання рішення, що набуло чинності, у відповідача вже не було повноважень на виконання рішення суду, тому їм довелось кілька разів звертатись до суду для встановлення способу виконання рішення. Обставини, що викладені після винесення рішення суддею Тихомировим І.В., надано для того, щоб суд зрозумів, наскільки важко було позивачу навіть після рішення суду отримати землю. Але ці відомості викладені для загальної картини. До лікаря його довіритель в той період в два роки дійсно не звертався, бо знаходився в стресовій ситуації і звернувся лише в 2016 році. Однак, все це є наслідком тих подій, які пережив позивач в оскаржуваний період. Факт протиправної бездіяльності встановлений рішенням суду (суддя Тихомиров І.В.), тому вони не повинні це доказувати. Моральна шкода полягає в тому, що його довіритель протягом тривалого часу оббивав пороги кабінетів можновладців, ходив по судах, замість того, щоб займатись своїм господарством, здоровям тощо. Їздив до Апеляційного суду, замість того, щоб займатись своїми справами та справами своєї сімї, переживав стрес, дискомформ, приниження через те, як до нього відносились в кабінетах відповідача. Тому за свої страждання його довіритель визначив ціну позову в 100 000 грн., які вони й просять стягнути з держави.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що позивач не спирається на докази. Моральна шкода ним не доведена. Крім того, не доведено причинно наслідковий звязок між їх діями та негативними наслідками, які настали для позивача, в тому числі й погіршення його здоровя. На їх думку, взагалі ніяких негативних наслідків не настало. З 01.01.2013 року у ст.122 ЗК України внесено зміни, в звязку з якими їх повноваження по виділу земельних ділянок громадянам припинились. Ці повноваження були передані Держгеокадастру. Нікопольським міськрайонний судом було винесено ухвалу про заміну способу й порядку виконання рішення суду. Згідно ухвали судді Тихомирова І.В., вони прийняли клопотання ОСОБА_1 і передали його для вирішення в Держгеокадастр, про що ОСОБА_1 й було повідомлено.

Представник третьої особи в судовому засіданні, яке відбулось 04.02.2016 року, позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала, вважає моральну шкоду недоведеною. В судове засідання 11.04.2016 року не прибула, про день розгляду справи по суті була повідомлена належним чином в судовому засіданні, про причини неявки до суду не повідомила.

Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, провул.Садовий, 1. Поблизу його домоволодіння знаходиться земельна ділянка багатолітніх насаджень, площею 2,0 га., яку позивач бажає приватизувати. Звернувшись у встановленому законом порядку до ОСОБА_4 районної державної адміністрації, він отримав відмову в наданні дозволу на розробку проекту землевпорядкування відносно даної ділянки. Отримавши відмову, 14.02.2011 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до ОСОБА_4 районної державної адміністрації, ОСОБА_4 районної ради, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю „Дмитрівське, Дмитрівська селищна рада Нікопольського району про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобовязання здійснити певні дії. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в справі № 2-а - 3058/11 по вищевказаній справі від 19.09.2012 року (а.с.6-8), залишеним без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2013 року (а.с.9-12), позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано відмову ОСОБА_4 районної державної адміністрації від 31.01.2011 года № 342 в наданні дозволу позивачу на розробку проекта землевпорядкування відносно відведення земельної ділянки, загальною площею 2,0 га., багатолітніх насаджень з земель державної власності для ведения особистого селянського господарства та бездіяльності у видачі йому даної відмови противоправною, поновивши його в праві на безкоштовну приватизацію земельної ділянки. Заподіяна позивачу моральна шкода, на його переконання, полягає в наступному. Протиправне рішення і бездіяльність відповідача потягло за собою порушення конституційного права позивача на приватизацію землі, що було відображено в резолютивній частині постанови суду від 19.09.2012 року. На протязі 2 років і 8 месяців (з 14.02.2011 року по 10.10.2013 року) позивач вимушений був ходити по кабінетах відповідача, судів, різних інстанцій, щоб добитися встановлення законності в своїй справі, отримував стрес, дискомфорт, відривався від своїх звичних занять, принижувався, переживав, докладав додаткових зусиль до організації свого життя та поновлення нормальных соціальних звязків. Крім того, виконуючи дану постанову суду, за твердженням позивача, йому також приходилось витрачати час, нерви, здоровя, оскільки в звязку з довготривалим розглядом справи та зміною земельного законодавства України в подальшому довелось кілька разів звертатись до суду з заявою про встановлення способу та порядку виконання постанови суду від 19.09.2012 року. Позивача незаконно обмежили в праві приватизації земельної ділянки, що гарантовано кожному громадянину України Конституцією України і для поновлення стану, що існував до порушення його права, позивачу було необхідно докладати додаткових зусиль, нести моральні та матеріальні витрати.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і погоджується з думкою позивача про відчуття приниження, дискомфорту, стресу, яких він зазнав під час намагання ним отримати встановлений Законом розмір земельної ділянки. А також витрачання ним власного часу для відновлення справедливості.

Однак, суд не вважає висновок лікаря кардіолога таким, що підтверджує факт втрати здоровя позивачем саме через описані вище події, оскільки з того періоду пройшов дуже великий проміжок часу, за який позивач жодного разу на своє здоровя лікарю не скаржився і суду відповідних документів не надав.

Зважаючи на глибину фізичних та душевних страждань, які виразились в порушенні звичного життєвого укладу, в неможливості нормального відпочинку, подавленого стану позивача, вимушеність його витрачати власний час на відновлення справедливості та порушення його права на власність, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, керуючись вимогою розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Крім того, задоволенню підлягає й вимога позивача про повернення судового збору.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст.3, 10, 15, 57, 58, 60, 212, 214 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з державної казначейської служби за рахунок державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. і 243, 60 грн. - в повернення судових витрат.

Рішення суду 1-ї інстанції може бути оскаржено протягом 10 днів з дня проголошення або отримання до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_6