Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії», про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮ України), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «ДБ Сбербанку Росії»), про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачу на підставі ст. ст. 109, 115, 121 ЦПК України.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Повертаючи зазначену позовну заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із наявності підстав, передбачених ст. ст. 109, 115, 121 ЦПК України, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються до суду за їхнім місцезнаходженням, а враховуючи, що ВПВР ДДВС МЮ України знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що територіально відноситься до Печерського району м. Києва, тому, на думку суду, відсутні підстави розглядати цей спір у Солом'янському районному суду м. Києва, крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування правил альтернативної та виключної підсудності.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

При цьому за змістом ч. 2 ст. 114 ЦПК України, на відміну від ч. 1 ст. 114 ЦПК України, не розмежовується вид майна (рухоме чи нерухоме), про зняття арешту з якого подано позов.

Однак усупереч вимогам ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України суди залишили поза увагою ту обставину, що спірне майно у вигляді предметів домашнього інтер'єру та електронної техніки, про визнання права власності на яке просить позивач та яке просить виключити з акта опису та арешту у своєму позові, знаходиться на території Солом'янського району м. Києва, а саме: у будинку АДРЕСА_2, а враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту підлягають розгляду за місцем знаходження майна, тому помилковими є висновки судів про те, що спір, який виник між сторонами у справі, не підлягає вирішенню Солом'янським районним судом м. Києва.

Таким чином, суд не звернув достатньої уваги на предмет і підстави позову та характер спірних правовідносин, чим порушив норми процесуального права, однак такий помилковий висновок суду не може бути підставою для позбавлення позивача права на захист порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд на зазначені порушення уваги не звернув, доводів апеляційної скарги в достатньому обсязі не перевірив, у результаті чого помилково залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлені у справі ухвали судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції згідно з ч. 2 ст. 342 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак