УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,Попович О.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автотех Україна» про зміну підстав та формулювання причин звільнення, та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автотех Україна» до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 12 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив змінити формулювання причин звільнення, визнавши його звільненим за власним бажанням на підставі ст. 38 КзпП України, та зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Автотех Україна» внести відповідний запис у трудову книжку.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що з 9 лютого 2004 року працював у колективному малому виробничому підприємстві «Таврія» механіком-оператором, 26 грудня 2012 року подав заяву про звільнення за власним бажанням у зв'язку з незадовільними умовами праці, направивши її рекомендованим листом адміністрації підприємства, яку відповідач отримав 2 січня 2013 року.

У період з 02 січня 2013 року по 23 січня 2013 року позивач перебував на лікарняному та вийшовши на роботу дізнався, що наказом директора підприємства від 31 грудня 2012 року його звільнено із займаної посади за навмисне порушення з корисливою метою правил проведення операцій з товарно-матеріальними цінностями з 31 грудня 2012 року у зв'язку з втратою довіри з боку власника за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Крім того, отримавши трудову книжку, дізнався, що з 05 травня 2010 року його було переведено на посаду менеджера з продажу мастильних матеріалів та запчастин, а також про те, що 27 травня 2011 року КМВП «Таврія» було реорганізовано в ТОВ «Автотех Україна».

Вказує, що його неправомірно було переведено на посаду менеджера та він не вчиняв дій, які б дали підстави для втрати до нього довіри, натомість подав заяву про звільнення за власним бажанням, просив задовольнити позов.

У квітні 2013 року ТОВ «Автотех Україна» звернулось до суду із зустрічним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_6 26 139 грн 78 коп. матеріальної шкоди, завданої нестачею матеріальних цінностей, оскільки між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18 жовтня 2013 року у задоволенні позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 12 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Автотех Україна» та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Автотех Україна» 26 139 грн 78 коп та 2 142 грн 10 коп. судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, а справу в частині відмови у задоволенні його позову направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_6 обрав неналежний спосіб захисту, оскільки фактично не погоджується із законністю його звільнення за втратою довіри, і повинен нести повну матеріальну відповідальність за нестачу на підприємстві матеріальних цінностей, які він отримав під звіт за разовими документами, оскільки нестача сталася з його вини під час виконання ним трудових обов'язків.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на матеріалах справи й відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Статтею 36 КЗпП України передбачається, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Пункт 2 ч. ст. 41 КЗпП України надає право власникові чи уповноваженому ним органу право розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником винних дій, що дають підставу для втрати до нього довіри з боку власника або уповноваженого ним органу. На цій підставі можуть бути звільнені з роботи лише особи, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, тобто особи, з якими відповідно до законодавства можуть бути укладені договори про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що наказом КМПП «Таврія» м. Нова Каховка № 319/02 від 19 лютого 2004 року ОСОБА_6 прийнято на посаду механіка-оператора, укладено трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність, а 5 травня 2010 року його переведено на посаду менеджера з продажу мастильних матеріалів та запчастин КМПП «Таврія».

27 травня 2011 року підприємство реорганізовано у ТОВ «Автотех Україна».

Згідно з актом від 30 листопада 2012 року щодо контрольного обміру моторної оливи М10ДМ, складеного комісією ТОВ «Автотех Україна», було виявлено недостачу оливи у кількості 130 л, яка виникла під час переміщення оливи з оптового складу № 1 ОСОБА_6, і 03 грудня 2012 року створено комісію для проведення службового розслідування за цим фактом.

Згідно з актом від 03 грудня 2012 року ОСОБА_6 відмовився від надання письмових пояснень з приводу виявленої недостачі і комісією по службовому розслідуванню йому висловлено недовіру з боку колективу та керівництва підприємства, згідно з протоколом № 1 від 03 грудня 2012 року.

Наказом директора ТОВ «Автотех Україна» від 04 грудня 2012 року № 04/12-02 вирішено провести повну позапланову інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей на оптовому складі товариства в присутності матеріально-відповідальних осіб: ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Згідно з актом від 12 грудня 2012 року № 12/12-01 комісія прийшла до висновку про те, що суму недостачі в розмірі 46 391 грн 17 коп. потрібно віднести на винних осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_6

07 грудня 2012 року позивач погодився з результатами інвентаризації, але не зміг пояснити причини невідповідності, про що надав пояснювальну записку.

Наказом директора підприємства ТОВ «Автотех Україна» від 25 грудня 2012 року №12/12-05 позивача звільнено з посади менеджера з продажу мастильних матеріалів за навмисне порушення з корисливою метою правил проведення операцій з товарно-матеріальними цінностями з 31 грудня 2012 року у зв'язку з втратою довіри з боку власника за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до ст. ст. 335, 337 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин суди на виконання вимог ст. 213 ЦПК України, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку, ті факти, що у разі подачі працівником заяви про звільнення за власним бажанням власник або уповноважений ним орган не позбавлений права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, при цьому зміну формулювання причин звільнення законодавець передбачає лише у випадку визнання цього формулювання неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству; причини звільнення ОСОБА_6, а саме: у зв'язку із втратою довіри з боку власника за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відповідають тим обставинам, з якими роботодавець пов'язував звільнення працівника, а саме: позивач, який безпосередньо обслуговує товарні цінності (оливу) (зайнятий її транспортуванням та зберіганням), вчинив такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушив правила проведення операцій з матеріальними цінностями, що призвело до недостачі оливи в розмірі 130 л), дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_6, ухвалили в цій частині правильні рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Разом із цим суд апеляційної інстанції, задовольняючи зустрічний позов ТОВ «Автотех Україна», правильно виходив з того, що матеріальні цінності, нестача яких була виявлена під час проведення інвентаризації в період з 06 по 07 грудня 2012 року, були прийняті ОСОБА_6 під звіт 21 квітня 2010 року згідно з журналом-ордером і відомостями по рахунку 28.1 (товари на складі), тому він повинен нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, як передбачено п. 2 ст. 134 КЗпП України, оскільки їх нестача сталася з його вини під час виконання ним своїх трудових обов'язків на підприємстві, що є підставою для стягнення завданої матеріальної шкоди у розмірі 26 139 грн 78 коп.

Судом апеляційної інстанції правильно застосовано закон, який регулює відносини, що виникли між сторонами, оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення апеляційного суду Херсонської області від 12 лютого 2014 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення апеляційного суду Херсонської області від 12 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: Т.П. Дербенцева О.В. Попович В.О. Савченко О.В. Ступак