Справа №266/77/16-ц
Провадження№ 4-с/266/4/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Курбановой Н.М.,

при секретарі Жирковой М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови повернення виконавчого документа стягувачеві та зобовязання виконати виконавчий документ,-

ВСТАНОВИВ:

11.01.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 (далі - державний виконавець) про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця, скасувати постанову та зобовязання виконати виконавчий документ.

В обгрунтування скарги заявниця зазначила, що на виконанні у державного виконавця знаходилось виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду міста Маріуполя від 05.05.2014 по справі № 266/768/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на її користь суму матеріальної шкоди у розмірі 10500 грн., пені за несвоєчасне викрнання зобовязання по договору у розмірі 640 грн., судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 900 грн. Постановою державного виконавця Зіманова А.І. від 11.12.2015 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» з чим скаржник не погодився, оскільки державним виконавцем не вжито усіх заходів для встановлення майна боржника.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на правомірність оскаржуваної постанови. Крім того, зазначив, що до нього примусове виконанням даного виконавчого документа здійснював інший державний виконавець, який на даний час у Жовтневому ВДВС ММУЮ не працює.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги і оцінивши зібрані у ній докази, вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України та статті 14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Державний виконавець, відповідно до вимог частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а згідно із вимогами частини першої статтею 11 цього Закону вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Завершальними стадіями виконавчого провадження є повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом. Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця знаходився виконавчий лист Приморського районного суду міста Маріуполя від 05.05.2014 по справі № 266/768/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 10500 грн., суму пені за несвоєчасне викрнання зобовязання по договору у розмірі 640 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 900 грн.

Постановою державного виконавця від 11.12.2015 оригінал виконавчого документа повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із відсутністю майна в боржника.

Оспорюючи постанову, заявник вказував на недотримання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині вжиття усіх передбачених цим Законом заходів для виявлення майна боржника.

Із пояснень державного виконавця та матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 11.06.2014 року відкрито виконавче провадження, 10.12.2015 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, з метою виявлення майна боржника 11.06.2014 року, 23.07.2015 року були зроблені запити до Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Центра з надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за відповідями яких майно та доходи у боржника відсутні.

Згідно акту складеного державним виконавцем за місцем проживання боржника 26.11.2015, за адресою м.Маріуполь, вул.Артема, б.51 майно або доходи боржника, на яке можливо звернути стягнення не виявлено.

Згідно ч.8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Таким чином, при поверненні виконавчого документу державним виконавцем не в повній мірі виконано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» в частині вжиття усіх передбачених цим Законом заходів для виявлення майна боржника.

Крім того, державним виконавцем порушені вимоги ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк, що підтверджує бездіяльність державного виконавця, яка полягає у тривалому невиконанні зазначеного вище виконавчого листа та допущенні тяганини.

Постановляючи судове рішення суд приймає до уваги вимоги частини другої статті 387 ЦПК України відповідно до якої, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права.

Враховуючи не дотримання державним виконавцем вимог Закон України «Про виконавче провадження», що призвело до порушення прав стягувача, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та її задоволення шляхом визнання постанови про повернення виконавчого документу стягувачу неправомірною та її скасуванню.

Керуючись статтями 383-389 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 11.12.2015, у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду міста Маріуполя від 05.05.2014 по справі № 266/768/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 10500 грн., суми пені за несвоєчасне викрнання зобовязання по договору у розмірі 640 грн., судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 900 грн. На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня проголошення ухвали до Апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд міста Маріуполя.

Суддя: Курбанова Н. М.