Справа № 214/2225/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини

без згоди батька

19 квітня 2016 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Хомініч С.В.

за участю

секретаря - Соколовської Т.О.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Позов обґрунтувала наступним тим, що з 20.07.2002 по 26.05.2009 ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від шлюбу має неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту розірвання шлюбу та на даний час дитина проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір'ю ОСОБА_1, яка самостійно матеріально утримує та піклується про доньку, з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. У зв'язку із частими захворюваннями дитини, а також у зв'язку із прийняттям участі дитиною у конкурсній програмі Міжнародного фестивалю східних танців у державі Ізраїль, виникла необхідність у отриманні дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, оскільки батько необґрунтовано ухиляється від надання останнього.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, заперечення на позовну заяву не надав, до суду надійшов документ служби кур'єрської доставки, згідно якого відповідач за зазначеною адресою не знаходиться (а.с. 18). На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 20 липня 2002 року по 26 травня 2009 року (а.с. 10). Шлюб розірвано на підставі Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1, актовий запис № 133 від 26.05.2009 (а.с.12 ).

Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11). З моменту розірвання шлюбу та в даний час дитина проживає разом з матір'ю за адресою АДРЕСА_1. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться (що також підтверджується наданою довідкою Криворізької гімназії № 91 - а.с. 13), матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає.

Згідно пояснень позивача, дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню кругозору дитини, ознайомлення з культурою інших народів, стимулюванню вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя. Тимчасовий виїзд дитини за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлений потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку. Також, згідно наданих до матеріалів справи документів (а.с. 21 - 31), ОСОБА_3 професійно займається східними танцями, а згідно довідки Всеукраїнської громадської організації «Українська асоціація виконавців східного танця» від 13.04.2016, ОСОБА_3 має намір прийняти участь у конкурсних програмах та навчальних майстер-класах Міжнародного фестивалю східного танцю в державі Ізраїль в період з 20.05.2016 по 16.08.2016 (а.с. 20).

Отже, в даному випадку в інтересах дитини є тимчасовий виїзд за межі України, однак, батько дитини, ОСОБА_2, відмовляється надати згоду на виїзд дитини за межі України, мотивуючи тим, що така згода раніше вже була надана (а.с. 14). Однак, зважаючи на те, що у раніше наданій ОСОБА_2 нотаріально посвідченій заяві не вказано конкретно дати перетинання дитиною державного кордону України, вона не приймається органами Державної прикордонної служби України.

Суд вважає, що така позиція батька неповнолітньої дитини ОСОБА_3 шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

За змістом ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 (з наступними змінами), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 (з наступними змінами), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, підписаною Україною 21.02.1990, ратифікованою Україною 27.02.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Щодо визначення правил підсудності розгляду даної справи необхідно зазначити, що за загальним правилом, визначеним у ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Однак, в даному випадку із змісту позовних вимог слідує, що позивача просить надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини, яка проживає та зареєстрована за місцем проживання позивачки, а тому відповідно до ст. 110 ЦПК України законодавець надає право позивачці вибрати підсудність розгляду справи, якщо вимоги стосуються інтересів неповнолітніх дітей. Зазначена правова позиція підтверджується також і судовою практикою, зокрема, рішенням Апеляційного суду Волинської області від 21.10.2014 у справі № 161/10526/13-ц.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» від 21.01.1994 року, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, п. 3 ч. 2-2 Постанови КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 року, ст. 29 ЦК України, ст. 155 СК України, ст. 33 Конституції України, ст.ст.10, 11, 15, 169, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл матері, ОСОБА_1, що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, на тимчасовий виїзд за межі території України до держави Ізраїль, місто Хайфа, її неповнолітньої доньки, громадянки України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2, на період з 20.05.2016 по 17.08.2016.

Надати дозвіл ОСОБА_1, що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, без згоди батька, ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі України до досягнення нею шістнадцятирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог статті 229 ЦПК України, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 19 квітня 2016 року.