АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/214/16
Провадження №22-ц/790/7490/15 Головуючий 1-ї інстанції - Довготько Т.М.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коровін С.Г., Сащенко І.С.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, неустойки та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив: 1.стягнути з відповідачів на його користь проценти за користування грошовими коштами за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі еквівалентній 5 141,00дол. США (за курсом НБУ на день ухвалення рішення); 3% (процента) річних від простроченої поверненням позики за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі еквівалентній 803,00дол. США (за курсом НБУ на день ухвалення рішення); неустойку за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі еквівалентній 293 400,00дол. США (за курсом НБУ на день ухвалення рішення), а всього на суму 299 344,00дол. США (за курсом НБУ на день ухваленні рішення); 2.в рахунок вищевказаної заборгованості, а також в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за Договором позики від 18 лютого 2011 року у визначеному заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 січня 2015 року в розмірі 991 951,30грн., звернути стягнення на предмет іпотеки: нежитлове приміщення №2, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літ. «А-1», яка розташована по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення №1, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літ. «А-1», яка розташована по АДРЕСА_1 нежитлове приміщення №1-А, загальною площею 13,1кв. м, в будівлі літ. «А-1», яка розташована по АДРЕСА_2; нежитлове приміщення №1, загальною площею 12,3кв.м, в будівлі літ. «А-1», яка розташована по АДРЕСА_2 шляхом застосування визначеної ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу, а саме надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу; 3.надати ОСОБА_1 право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви до Державної реєстраційної служби України, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», органів нотаріату, приватних нотаріусів, та інших державних органів, установ, підприємств, організацій з питань отримання Витягів та інших документів, а також вчиняти всі інші дії пов'язані з вирішенням цих питань; 4.передати зазначені предмети іпотеки на період до їх реалізації за визначеною ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу в управління позивача ОСОБА_1 та звільнити вказані нежитлові приміщення від ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також їх майна; 5.стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_6 судові витрати.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 18.02.2011року між ОСОБА_1 (з однієї сторони) та ОСОБА_3, ОСОБА_4 (з іншої сторони) було укладено договір позики, згідно умов якого останні позичили у нього грошові кошти в розмірі 34 800дол. США строком до 18.08.2011року. У забезпечення виконання відповідачами зобов'язань з повернення боргу, того ж дня між позивачем та відповідачами був укладений іпотечний договір, згідно умов якого відповідачі передали ОСОБА_1 в іпотеку: нежитлове приміщення №2, розташоване в нежитловій будівлі літ. «А-1» по АДРЕСА_1, загальною площею 23,6кв.м, що належить ОСОБА_3; нежитлове приміщення №1 в нежитловій будівлі літера «А-1» по АДРЕСА_1, загальною площею 23,6кв.м, що належить ОСОБА_3; нежитлове приміщення №1-А літ. «А-1» по АДРЕСА_2, загальною площею 13,1кв.м, що належить ОСОБА_3; нежитлове приміщення №1 в літ. «А-1» по АДРЕСА_2, загальною площею 12,3кв.м, що належить ОСОБА_3; земельну ділянку, площею 0,0588га, яка розташована по АДРЕСА_3, та належить ОСОБА_4 Згідно заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2014року з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь ОСОБА_6 в рахунок погашення боргу за користування позикою - 473 761,50грн., проценти - 125 562,59грн., 3% річних - 40 648,73грн., неустойку - 473 761,50грн., судові витрати - 3 654,00грн., а всього на суму 991 951,30грн. Відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали та ухиляються від сплати заборгованості, тому позивач вимушений звернутися з цим позовом до суду.

В судове засідання суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 не з'явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач ОСОБА_5 також не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми позики за договором позики від 18 лютого 2011 року за період з 28.07.2014року по 19.06.2015року в сумі еквівалентній 803,00дол. США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 17 504,21грн.

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за договором позики 18.02.2011року в сумі 991 951,30грн. відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2015року, а також заборгованості відповідачів за Договором позики від 18.02.2011року у вигляді трьох процентів річних за період з 28.07.2014року по 19.06.2015року в сумі еквівалентній 803,00дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення в розмірі 17 504,21грн., звернуто стягнення на предмети іпотеки:

-нежитлове приміщення №2, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літера «А-1», розташованої по АДРЕСА_1;

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 23,6 кв.м, в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташованої по АДРЕСА_1;

-нежитлове приміщення №1-А, загальною площею 13,1кв.м, в літ. «А-1», розташованої по АДРЕСА_2

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 12,3кв.м, в літ. «А-1», по АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_3, шляхом застосування визначеної ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу, а саме надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу.

Надано ОСОБА_1 право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви до Державної реєстраційної служби України, Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", органів нотаріату, приватних нотаріусів та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з вирішенням цих питань.

Передано предмет іпотеки: нежитлове приміщення №2, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташованої по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення №1, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташованої по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення №1-А, загальною площею 13,1кв.м, в літ. «А-1», розташованої по АДРЕСА_2 нежитлове приміщення №1, загальною площею 12,3кв.м, в літ. «А-1», розташованої по АДРЕСА_2, - в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати - по 1218,00грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам, і просить:

- рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором позики за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року змінити і додатково стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 проценти за користування боржниками коштами за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі, еквівалентній 5 141,00дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та передбачену умовами договору позики неустойку за період прострочення боржників з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі, еквівалентній 293 400,00дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі.

- рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2015 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінити і вирішити в рахунок задоволення вимог позивача ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 за договором позики від 18 лютого 2011 року у визначеному заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 січня 2015 року розмірі 991 951,30грн. та в рахунок задоволення вимог, які пред'явлені в розглядуваному позові, щодо стягнення з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 процентів за користування боржниками коштами за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі, еквівалентній 5 141,00дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, трьох процентів річних від простроченої поверненням позики за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі, еквівалентній 803,00дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та неустойки за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі, еквівалентній 293 400,00дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а всього на суму, еквівалентну 299 344,00дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, звернути стягнення на предмет іпотеки:

-нежитлове приміщення №2, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташованої по АДРЕСА_1;

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літ. «А-1», що розташована по АДРЕСА_1

-нежитлове приміщення №1-А, загальною площею 13,1кв.м, в літ. «А- 1», розташованої по АДРЕСА_2

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 12,3кв.м, в літ.«А-1», розташованої по АДРЕСА_2, шляхом застосування визначеної ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу, а саме надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2015 року в частині відмови у звільненні предмета іпотеки від іпотекодавців та їхнього майна скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким звільнити предмет іпотеки:

-нежитлове приміщення №2, загальною площею 23,6кв.м., в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташованої по АДРЕСА_1;

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літ. «А-1», що розташована по АДРЕСА_1

-нежитлове приміщення №1-А, загальною площею 13,1кв.м, в літ. «А- 1», розташованої по АДРЕСА_2

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 12,3кв.м, в літ.«А-1», розташованої по АДРЕСА_2, від ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їхнього майна.

Перерозподілити судові витрати у справі.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визначення за період з 28.07.2014р. по 19.06.2015р. заборгованості по процентам і пені, а також безпідставно відмовив у задоволенні вимог про звільнення нежитлових приміщень, які є предметами іпотеки, від майна боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Так, судовим розглядом встановлено, що 18 лютого 2011 року між ОСОБА_1 (з однією сторони) та ОСОБА_3, ОСОБА_4 (з іншою сторони) було укладено письмовий договір позики грошей на суму 34 800дол. США, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №41 (а.с.14).

У забезпечення виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов'язань за договором позики, 18 лютого 2011 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 був укладений письмовий договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився в солідарному порядку відповідати перед позивачем за повернення відповідачами боргової суми.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов'язань з повернення боргу, 18 лютого 2011 року між цими відповідачами та позивачем був укладений Іпотечний договір, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_8 за реєстровим №444 За умовами Іпотечного договору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали ОСОБА_1 в іпотеку нерухоме майно:

-нежитлове приміщення №2 (два), загальною площею 23,6кв.м. в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташована по АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2011року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстровим № 186, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01 лютого 2011 року; право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 01 лютого 2011 року за реєстраційним №32777537, номер запису: 8853 в книзі: 1, згідно витягу про державну реєстрацію прав №28847100, (предмет іпотеки - 1);

-нежитлове приміщення №1 (один), загальною площею 23,6кв.м в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташована по АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2011року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстровим №183, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01 лютого 2011 року; право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації 01 лютого 2011 року за реєстраційним №25915331, номер запису: 8853 в книзі: 1, згідно витягу про державну реєстрацію прав № 28846825, (предмет іпотеки - 2);

-нежитлове приміщення №1-А, загальною площею 13,1кв.м, в літері «А-1», що розташована по АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 19.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Воронкіною О.П. за реєстровим №272, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12 березня 2009 року; право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 12 березня 2009 року за реєстраційним №25914808, номер запису: 8847 в книзі: 1, згідно витягу про державну реєстрацію прав №22143937, предмет іпотеки - 3);

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 12,3кв.м, в літері «А-1», що розташована по АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 19.02.2009року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Воронкіною О.П. за реєстровим №272, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12 березня 2009 року; право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 12 березня 2009 року за реєстраційним № 25914808, номер запису: 8847 в книзі: 1, згідно витягу про державну реєстрацію прав №22143937, (предмет іпотеки - 4);

-земельна ділянка, площею 0,0588га, надана для ведення садівництва, розташована по АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Харківською міською радою 15 листопада 2007 року, зареєстровано Управлінням Держкомзему в м. Харкові в Поземельній книзі 03.02.2010року за реєстровим №60001, (предмет іпотеки - 5).

Взяті на себе зобов'язання з повернення боргу відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконали не повному обсязі, оскільки борг повернули позивачу частково - на суму 4 800,00дол. США, а неповернутими залишилися кошти в розмірі 30 000,00дол. США.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Заочним рішення Московський районний суд м. Харкова 26 січня 2015 року, ухваленого у справі № 643/11304/14-ц (провадження № 2/643/221/15) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості за користування позикою, борг в сумі - 473 761,50грн., проценти - 125 562,59грн., 3% річних - 40 648,73грн., неустойку - 473 761,50грн., судові витрати - 3 654,00грн., на загальну суму 991 951,30грн. Вказане рішення набрало законної сили і на теперішній час є чинним. На підставі цього рішення судом видавався виконавчий лист, який пред'являвся ОСОБА_1 на виконання до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (надалі - Московський ВДВС).

Проте, незважаючи на вжиті позивачем заходи щодо стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь вищеназваної суми, борг з відповідачів на теперішній час не стягнуто. Вказана обставина стала підставою для звернення позивача з цим позовом, в якому ставляться вимоги про стягнення з відповідачів процентів за користування неповернутою сумою позики, трьох процентів річних та неустойки за період з 28 липня 2014 року (моменту подання першого позову) і по 19 червня 2015 року (день звернення з цим позовом до Московського районного суду м. Харкова).

В обгрунтування доводів позову позивач зазначає, що саме по собі звернення кредитора до суду і, навіть ухвалення судом рішення про стягнення з боржника боргу, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тобто не звільняє боржників від відповідальності за невиконання ними грошових зобов'язань та не позбавляє кредитора прав на подальше нарахування процентів, три відсотка річних, неустойки (пені) та стягнення цих сум з боржників.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Законодавством визначено вичерпний перелік підстав припинення зобов'язання, які визначені статтями 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України. Жодна з цих норм не вказує на ухвалення судом рішення про стягнення з боржника боргу - як на підставу припинення зобов'язання.

За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обов'язки між сторонами.

Оскільки відповідачі боргу за договором позики не повернули, тому це грошове зобов'язання залишилося невиконаним, отже не припинилося, а тому за невиконання своїх грошових зобов'язань вони продовжують нести цивільно-правову відповідальність, передбачену законом.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування процентів на суму боргу, трьох процентів річних, неустойки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після звернення кредитора в суд або навіть після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як було зазначено вище, неповернутою відповідачами залишилася сума боргу в розмірі 30 000,00дол. США, про що також визначено заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2015року, у зв'язку з чим нарахування процентів за користування відповідачами вказаними грошовими коштами та трьох процентів річних здійснено позивачем саме на цю суму.

За період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року сума процентів за користування коштами в розмірі 30 000,00дол. США становить - 5 141,00дол. США, яка складається із: 1 109,00дол. США - відсотки нараховані за період з 28.07.2014року по 13.11.2014року (108 днів) за обліковою ставкою НБУ - 12,50; 978,00дол. США - відсотки нараховані за період з 13.11.2014року по 06.02.2015року (85 днів) за обліковою ставкою НБУ - 14,00; відсотки нараховані за період з 06.02.2015року по 04.03.2015року (26 днів) за обліковою ставкою НБУ - 19,50; 2 638,00дол. США - відсотки нараховані за період з 04.03.2015року по 19.06.2015року (107 днів) за обліковою ставкою НБУ - 30,00.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в рішенні від 26 листопада 2008 року по справі № 6-1337св08, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Тому, норми щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

З урахуванням вищенаведеної правової позиції, позивач не вправі вимагати стягнення з відповідачів на його користь інфляційного збільшення суми боргу за період прострочення повернення відповідачами позичених коштів, т.я. позика бралася в іноземній валюті.

Загальна сума 3% (відсотків) річних, яка нарахована на суму 30 000,00дол. США за період з 28.07.2014року по 19.06.2015року - за 326 днів, складає - 803,00дол. США.

Сторонами в договорі позики від 18 лютого 2011 року передбачено спосіб забезпечення виконання відповідачами їх зобов'язань з повернення позивачу позичених у нього коштів.

Згідно п.п. 2, 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, крім іншого, сплата неустойки та відшкодування збитків.

За правилами ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Статтею 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) визначається як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, і в такому разі її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У п.6 договору позики від 18 лютого 2011 року за прострочення виконання своїх зобов'язань «Позичальники» (відповідачі - 1,2) повинні сплатити на користь «Позикодавця» (позивача) неустойку у вигляді штрафу (пені) в розмірі 3% (три відсотки) за кожний день прострочення.

Як встановлено судовим розглядом, прострочення виконання відповідачами своїх зобов'язань триває з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року та складає - 326 днів. Загальний розмір належної до сплати відповідачами на користь позивача неустойки становитиме результат від множення кількості днів прострочення на розмір щоденної неустойки: 30 000,00дол. США х 3% : 100% х 326 днів = 293 400,00дол. США.

Сума процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ відповідно до ст.1048 ЦК України, трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та суми неустойки у вигляді штрафу (пені) в розмірі 3% за кожний день прострочення дорівнює: 5 141 дол. США (проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ) + 803,00дол. США (три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу) + 293 400,00дол. США (сума неустойки в розмірі 3% за кожний день прострочення) = 299 344,00дол. США.

Відповідно до положень ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо договір позики між фізичними особами містить посилання на використання як предмета договору іноземної валюти, то порядок розрахунку має здійснюватись в грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки ч.1 ст.192 ЦК України визначає законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, грошову одиницю України - гривню, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення суми, що підлягають стягненню, в грошовій одиниці України - гривні (з наведенням розрахунків з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Курс долара США по відношенню до гривни України на 19.06.2015року, згідно даних Національного Банку України, становив 100дол.США = 2132,9154грн. (а.с. 23 - довідка НБУ).

Отже, сума 299 344,00дол. США (заборгованості по процентам, трьох відсотків річних та пені за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року) множена на 21,329154грн. (курс НБУ на момент подачі позову) буде становити в еквіваленті - 6 384 754,28грн. України. (299 344,00дол. США х 21,329154грн. = 6 384 754,28грн.). До цієї суми необхідно добавити суму заборгованості - 991 951,30грн., яку стягнуто заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2014року. Таким чином, станом на 19 червня 2015 року загальна сума заборгованості становить - 7 376 705,58грн. (6 384 754,28грн. + 991 951,30грн.).

Матеріали справи свідчать, що земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0,0588га, по АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, і яка входила до об'єктів предмету іпотеки, була продана за згодою сторін.

Частиною 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Диспозиція норми ч.1 ст.38 Закону передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов'язанням шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві здійснюється за рішенням суду або на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в мається в іпотечному договорі).

Позивач ОСОБА_1 обрав саме такий, передбачений Законом України «Про іпотеку», спосіб задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням.

Відповідно до положень ч.1 ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель задовольняє свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі, що визначений на час виконання цих вимог, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Крім того, згідно до ч.3 ст.7 Закону, якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору.

Позивач бажає задовольнити свої вимоги за договором позики від 18 лютого 2011 року в сумах заборгованості, зокрема, яка визначена заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 січня 2015 року в розмірі 991 951,30грн., та яка виникла за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року, тобто заявлену в цьому позові - в розмірі 299 344,00дол. США, що еквівалентно 6 384 754,28грн., за рахунок предмета іпотеки із застосуванням визначеної положеннями ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедури звернення стягнення шляхом продажу будь-якій третій особі-покупцю.

Положенням ч.1 ст.39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмету іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, в рішенні в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Таким чином, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Але, у порушення наведених норм права та вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції не визначив початкову ціну предмета іпотеки і прийняв рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього Закону.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 травня 2015 року № 6-61цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, відповідно до ст.34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Отже, задовольняючи вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, у своєму рішенні суд обов'язково зазначає, крім іншого, про вжиті ним заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації.

Позивачем заявлені вимоги про вжиття заходів щодо збереження предметів іпотеки шляхом передання їх в його управління на період до реалізації - разом з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування визначеної ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу його іпотекодержателем будь-якій третій особі -покупцю. Зазначив, що для подальшої реалізації предмета іпотеки, з метою реального задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, іпотекодержателю знадобиться можливість безперешкодного доступу до предмета іпотеки (що можливо лише за умови передачі всіх ключів) та права самостійно обладнати його новими охоронними пристроями, право доступу до предмета іпотеки для його демонстрації потенційним покупцям, оцінювачам та іншим фахівцям. Отже, вимоги позивача стосовно доцільності звільнення предметів іпотеки від майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які знаходяться в середині цих приміщень, є законними та обгрунтованими.

Також, в оскаржуваному рішенні суд зазначив про стягнення з відповідачів усієї суми заборгованості за договором позики і одночасно про стягнення предмета іпотеки в рахунок цієї заборгованості, тобто зробив по суті подвійне стягнення, що є неправильним. В даному випадку суд повинен був визначити остаточну суму заборгованості в рахунок погашення якої звернути стягнення на предмет іпотеки.

Представником позивача суду апеляційної інстанції надано Звіт про незалежну оцінку майна від 26.02.2016року, проведеного ТОВ «Харківська інвестиційна агенція нерухомості», відповідно до висновку якого початкова вартість:

-нежитлового приміщення №1, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_1, складає - 60 570,00грн.;

-нежитлового приміщення №2, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_1, складає - 60 570,00грн.;

-нежитлове приміщення №1-А, загальною площею 13,1кв.м, в літері «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_2, складає - 33 621,00грн ;

- нежитлове приміщення №1, загальною площею 12,3кв.м. в літері «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_2, складає - 31 568,00грн.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідачів в рівних частках підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір: при подачі позовної заяви - 3 654,00грн. та при подачі апеляційної скарги 4 019,40грн., на загальну суму 7 673,40грн., тобто з кожного підлягає стягненню по 2 557,80грн. (7 673,40 : 3).

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.4), 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2015 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних неустойки та звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

Визначити суму заборгованості боржників ОСОБА_3 (податковий НОМЕР_2), ОСОБА_4 (податковий НОМЕР_3), ОСОБА_5 (податковий НОМЕР_5) перед стягувачем ОСОБА_1 (податковий НОМЕР_4) за договором позики від 18.02.2011року за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року: по процентам, згідно облікової ставки НБУ за цей період часу, - 5 141,00дол. США; 3% річних від прострочення поверненням суми позики - 803,00дол. США; неустойку - 293 400,00дол. США, а всього 299 344,00дол. США, що на день ухвалення рішення відповідно за курсом Національного Банку України еквівалентно 6 384 754,28грн.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 18.02.2011року, стягнутої заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 січня 2015 року в сумі 991 951,30грн., та заборгованості, виниклої за період з 28 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі 299 344,00дол. США, що еквівалентно 6 384 754,28грн., в загальному розмірі - 7 376 705,58грн., звернути стягнення на предмети іпотеки:

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_1, з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації - 60 570,00грн.;

-нежитлове приміщення №2, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_1, з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації - 60 570,00грн.;

-нежитлове приміщення №1-А, загальною площею 13,1кв.м, в літері «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_2, з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації - 33 621,00грн ;

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 12,3кв.м. в літері «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_2, з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації - 31 568,00грн.

шляхом застосування визначеної ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предметів іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за вищевказаною початковою ціною. Надати ОСОБА_1 право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви до Державної реєстраційної служби України, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», органів нотаріату і приватних нотаріусів, та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з вирішенням цих питань.

Передати предмети іпотеки:

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 23,6кв.м. в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_1;

-нежитлове приміщення №2, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_1;

-нежитлове приміщення №1-А, загальною площею 13,1кв.м, в літері «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_2;

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 12,3кв. м. в літері «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_2,

на період до його реалізації за визначеною ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу в управління ОСОБА_1

Звільнити від майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 23,6кв.м. в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_1;

-нежитлове приміщення №2, загальною площею 23,6кв.м, в нежитловій будівлі літера «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_1;

-нежитлове приміщення №1-А, загальною площею 13,1кв.м, в літері «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_2;

-нежитлове приміщення №1, загальною площею 12,3кв.м, в літері «А-1», що розташоване в будинку АДРЕСА_2,

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви в сумі 3 654,00грн. та при подачі апеляційної скарги 4 019,40грн., а усього в розмірі 7 673,40грн., в рівних частках з кожного - по 2 557,80грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -