Справа № 2-921/04
Провадження № 22-ц/779/876/2016
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Вакарук В.М.

суддів: Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.

секретаря: Шемрай Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна спільної сумісної власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Косівського районного суду 13 жовтня 2004 року,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2004 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 1961 року вона з чоловіком одержали квартиру в АДРЕСА_1. З часом в даному будинку частину кімнат було переобладнано в окремі квартири, а в жовтні 1992 року видано ордер, в який вписано ОСОБА_3 (сина), його дружину та троє їх дітей. В 1994 році оформлено технічну документацію, а 13.04.2000 році видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру. 28.03.2001 року рішенням виконкому Косівської міської ради поділено спільну приватизовану квартиру на дві та безпідставно передано сімї відповідача санвузол та прибудову. Вважає рішення міської ради про поділ квартири незаконним, оскільки зазначене майно є спільною сумісною власністю і в компетенцію міської ради не входить вирішення питань поділу майна. Просила поновити строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин. Визнати рішення виконкому Косівської міської ради незаконним та постановити рішення про поділ квартири, і виділивши їй кімнату, площею 16.8 кв.м. та приміщення кухні, площею 7,4 кв.м. В подальшому відмовилась від позовних вимог про визнання рішення виконкому недійсним і провадження в цій частині ухвалою суду від 06.10.2004 року закрито.

Рішенням Косівського районного суду 13 жовтня 2004 року поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду. Поділено квартиру, розміщену в АДРЕСА_2 на дві квартири. Виділено ОСОБА_2 в даній квартирі приміщення 2-3 площею 7,4 кв.м., приміщення 2-4 площею 16.8 кв.м. Виділено ОСОБА_3 в даній квартирі приміщення 2-1 площею 13,4 кв.м. та приміщення 2-2 площею 29,2 кв.м.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_4, посилаючись на незаконність рішення суду вказує, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 та проживала в квартирі №2 м. Косів. Після розлучення в 2003 році вона з дітьми у вказаній квартирі не проживала близько дванадцяти років. Про розподіл квартири в судовому порядку їй відомо не було. Вважає, що суд не залучивши інших осіб до участі в справі з метою захисту їхнього права на власність, вирішив питання щодо їх прав і обов»язків, оскільки згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.10.2000 року квартира №2 належить в рівних частинах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9. Разом з тим, рішенням Косівської міської ради від 29.08.2007 року в цій же квартирі за неповнолітнім внуком ОСОБА_5 закріплено 5,8 кв.м. житла. Просила рішення суду скасувати, постановити нове рішення з урахуванням прав на спірну квартиру зазначених осіб.

В судовому засіданні апелянтка ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вимоги скарги підтримали, залучена в якості правонаступника позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_10 вимоги скарги заперечила, інші сторони в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 в рівних частинах згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.04.2000 року на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, які були прописані в ній, що підтверджується довідкою Косівської міської ради від 16.06.1999 року (а.с.7,8).

Із матеріалів справи вбачається, що 13.07.2004 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна спільної сумісної власності і рішенням суду виділено ОСОБА_2 в даній квартирі приміщення 2-3 площею 7,4 кв.м. та приміщення 2-4 площею 16.8 кв.м, а ОСОБА_3 в даній квартирі виділено приміщення 2-1 площею 13,4 та приміщення 2-2 площею 29,2 кв.м.

Однак, при вирішенні даного спору в суді про розподіл спірної квартири між її співвласниками, в порушення вимог ст.33 ЦПК України, суд не залучив до участі у розгляді справи всіх співвласників даної квартири, не вирішував питання про права та обов'язки апелянтів та інших співвласників спірної квартири та прийшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_2 12.07.2012 року померла, що підтверджується актовим записом про смерть /серія 1-НМ № 154055 від 12.07.2012 року/, складеним відділом РАЦС Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області, а її спадкоємицею по заповіту ОСОБА_10 надано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом своєї матері ОСОБА_2, відповідно до якого вона стала власником АДРЕСА_4, загальною площею 24,2 кв.м., жилою 16,8 кв.м. та надано витяг із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на зазначену квартиру.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 37 ЦПК України ОСОБА_10 було залучено до участі у розгляді справи, як правонаступника позивачки.

Виходячи зі змісту частини 2 ст.303 ЦПК України, згідно з якою апеляційна інстанція перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд не має повноважень залучати до участі у справі осіб, яких не було залучено при розгляді справи місцевим судом та вирішувати спір як суд першої інстанції.

Таким чином, невстановлення дійсних учасників спору та вирішення питання про права та обовязки осіб, яких не було залучено до участі у справі, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду 13 жовтня 2004 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про поділ майна спільної сумісної власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В.М. Вакарук

Судді: М.Д. Горейко

ОСОБА_11