Єдиний унікальний номер 242/4219/14-ц Номер провадження 22-ц/775/354/2016
Єдиний унікальний номер 242/4219/14-ц Головуючий у 1 інстанції Пирогова Л.В
Номер провадження 22-ц/775/354/2016 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дирекція адміністративних будівель», Дочірнього підприємства «Дюфор» про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та на предмет застави та за зустрічним позовом Дочірнього підприємства «Дюфор» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» про припинення зобов'язання за договорами застави

за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Дочірнього підприємства «Дюфор», Публічного акціонерного товариства «Акціонерно - комерційний банк «Капітал»

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2015 року позов ПАТ «АКБ «Капітал» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено: в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» перед ПАТ «АКБ «Капітал» за кредитним договором № 4/2014 від 27 січня 2014 року в розмірі 2 351 311 грн. 11 коп., з яких: непогашена основна кредитна заборгованість - 1 800 000 грн.; непогашені відсотки за користування кредитом - 551 311 грн. 11 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 4/2014-и від 27 січня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Анікіною І.О., зареєстрованому в реєстрі за № 222, а саме: звернуто стягнення на підвальне приміщення у житловому будинку літ А-5, загальною площею 140,8 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (два з літерою а), що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу підвального приміщення, посвідченого 28 листопада 2005 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Хмельницьким О.О. за реєстровим № 6103, зареєстрованого 28 листопада 2005 року в державному реєстрі правочинів за номером правочину 994791, та вбудоване нежитлове приміщення на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, загальною площею 171 кв. м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 (два з літерою а), що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу вбудованого нежитлового приміщення, посвідченого 28 листопада 2005 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Хмельницьким О.О. за реєстровим № 6102, зареєстрованого 28 листопада 2005 року в державному реєстрі правочинів за номером правочину 994802, встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації - на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Провадження у справі у частині позовних вимог ПАТ «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал» до ТОВ «Дирекція адміністративних будівель», ДП «Дюфор» про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ДП «Дюфор» до ПАТ «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал» про припинення зобов'язання за договорами застави закрито. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права; судом неповно з'ясовані та належним чином не доведені обставини, що мають значення для справи, а саме: суд не перевірив докази укладення кредитного договору; не врахував, що позивачем не надано належних доказів щодо розміру позовних вимог, судом не виконані вимоги ч. 6 статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку», п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України щодо зазначення початкової ціни продажу предмета іпотеки.

В апеляційній скарзі ДП «Дюфор», просили скасувати рішення суду та ухвалити нове, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані та належним чином не доведені обставини, що мають значення для справи, а саме: суд не перевірив докази укладення кредитного договору; не врахував, що позивачем не надано належних доказів щодо розміру позовних вимог, суд в резолютивній частині рішення не зазначив початкову ціну предмету іпотеки; прийнявши до розгляду зустрічний позов ДП «Дюфор», суд після встановлення всіх обставин справи та здійснення оцінки доказів не ухвалив рішення по суті.

В апеляційній скарзі ПАТ «АКБ «Капітал», просили скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (з урахуванням збільшення позовних вимог), в задоволенні зустрічного позову ДП «Дюфор», оскільки судом не дотримано норми процесуального права, неповно досліджені докази справи. Так, суд не звернув уваги на ст.589 - 592, 610, 612, 1050, 1054 ЦК України та положення Закону України «Про іпотеку», за якими право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 та ДП «Дюфор» - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ДП «Дюфор» та заперечував проти задоволення апеляційної скарги ПАТ «АКБ «Капітал» в подальшому до суду не з'явився.

Представник ПАТ «АКБ «Капітал» до суду не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі (т.4 арк.спр.122-123).

ОСОБА_1 до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином - під особистий підпис через його представника ОСОБА_4 (т.4 арк.спр.150), що на підставі ч.5 ст.76 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Представники ДП «Дюфор» та ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» до суду не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином - електронною поштою, про що свідчать довідки про доставку електронних листів (т.4 арк.спр.153, 154).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 27 січня 2014 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» укладено кредитний договір №4/2014, за яким відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 2 000 000 грн. строком до 25 липня 2014 року, під 28% річних, 27 січня 2014 року кредитні кошти перераховані відповідачу, станом 24 червня 2015 року заборгованість склала 2 351 311,11 грн., з яких непогашена основна кредитна заборгованість - 1 800 000 грн., непогашені відсотки за користування кредитом - 551 311,11 грн.; 27 січня 2014 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №4/2014-и на підвальне приміщення у житловому будинку літ.А-5, загальною площею 140,8 кв. м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 та вбудоване нежитлове приміщення на першому поверсі у житловому будинку літ.А-5, загальною площею 171 кв. м., розташоване за адресою АДРЕСА_1; вартість предмету іпотеки складає 1 063 135 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання взятих зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом, повернення кредиту за встановленим у договорі графіком у ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» утворилась заборгованість, тому у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, вартість предмету іпотеки та сума заборгованості за кредитом є спів мірними.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії кредитного договору №4/2014 від 27 січня 2014 року, який укладено між ПАТ «АКБ «Капітал» та ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» вбачається, що позивач передав відповідачу ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» кредитні кошти в розмірі 2 000 000 грн. (т.1 арк.спр.10-12).

Отже, під час розгляду справи з достовірністю встановлено, що на виконання вказаного кредитного договору відбулась передача грошей позичальнику, він виконував умови вказаного договору шляхом щомісячного погашення поточної заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

На підставі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідач ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» не виконав взяті зобов'язання.

Згідно п.8.2 договору іпотеки №4/2014-и від 27 січня 2014 року у разі порушення основного зобов'язання та/або умов цього договору, кредитного договору, іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 арк..спр.14-18).

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 Закону України від 5 червня 2003 року N 898-IV "Про іпотеку".

Так, відповідно до абзацу 1 вказаної статті у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 24 червня 2015 року заборгованість склала 2 351 311,11 грн. (т.1 арк.спр.149), при цьому довідка-розрахунок заборгованості містить відомості щодо розміру погашення основної заборгованості, процентів, часу погашення, розміру непогашеної заборгованості та нарахованих процентів.

Отже доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ДП «Дюфор» про те, що суд не перевірив докази укладання договору та про недоведеність розміру позовних вимог не відповідають обставинам справи.

На підставі абзацу 3 статті 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст..39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

До цього зводиться правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15.

Резолютивна частина оскаржуваного рішення в повній мірі відповідає даним вимогам закону, тобто доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ДП «Дюфор» щодо не зазначення в рішенні суду початкової ціни продажу предмету іпотеки безпідставні.

Так само є необґрунтованими доводи апеляційної скарги «ПАТ «АКБ «Капітал» щодо наявності підстав одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки для стягнення заборгованості за кредитним договором.

З рішення суду вбачається, що провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал» до ТОВ «Дирекція адміністративних будівель», ДП «Дюфор» про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ДП «Дюфор» до ПАТ «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал» про припинення зобов'язання за договорами застави закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки в цій частині справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тобто судом першої інстанції позовні вимоги в цій частині по суті не розглядались.

В даному випадку судом порушено вимоги процесуального закону.

На підставі ст..208 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: ухвали; рішення; постанови.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

В порушення даних положень закону суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по суті позовних вимог, одночасно в рішенні закрив провадження у справі в частині позовних вимог.

В той же час згідно з ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

По даній справі вказане процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга взагалі не містить доводів щодо неправомірності закриття провадження у справі.

В той же час апеляційний суд приймає до уваги, що в частині первісного позову по спору між ПАТ «АКБ «Капітал» та ТОВ «Дирекція адміністративних будівель», ДП «Дюфор» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ДП «Дюфор» до ПАТ «АКБ «Капітал» про припинення зобов'язання спір виник між юридичними особами.

На підставі ст..1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність рішення суду в частині спору щодо предмету застави безпідставне.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2015 року ПАТ «АКБ «Капітал» подало заяву про зміну предмету позову (т.3 арк.спр.17-19), за якою були змінені позовні вимоги - предметом позову залишені лише вимоги щодо стягнення з ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» на користь ПАТ «АКБ «Капітал» заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, належний ОСОБА_1. Отже, питання щодо предмету застави зі змісту позовних вимог були виключені самим позивачем і не були предметом судового розгляду і відповідно даним обставинам взагалі не надана правова оцінка під час ухвалення рішення у справі.

Зазначення в поясненнях до апеляційної скарги про те, що 2 жовтня 2015 року позивачем була направлена до суду заява про залишення без розгляду раніше поданої заяви про зміну предмету позову не має правового значення, оскільки з доданих документів виходить, що, дійсно, 8 жовтня 2015 року Селидівським міським судом Донецької області було отримано поштове відправлення від ПАТ «АКБ «Капітал», але якого змісту було дане відправлення, встановити неможливо.

Крім того, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що суд правильно оцінив докази, що надані сторонами, та дав їм належну правову оцінку. Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

ОСОБА_1 та ДП «Дюфор» не надали суду будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги, а ПАТ «АКБ «Капітал» не надали будь-яких доказів щодо незаконності рішення суду.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Дочірнього підприємства «Дюфор», Публічного акціонерного товариства «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: