МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_____________
Справа №521/3630/16-ц
Пр. № 2-о/521/112/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.

при секретарі - Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проходження меж земельних ділянок, заінтересована особа: Головне Управління Держгеокадастру в Одеській області,

встановив:

У лютому 2016р. ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеною заявою, посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 10 січня 2000року серії НОМЕР_2 належить земельна ділянка, площею 0,0888 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства. Зазначала, що 16 вересня 2015року вона звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з нотаріально посвідченою заявою з проханням присвоїти її земельній ділянці кадастровий номер та присвоїти нову адресу, оскільки земельна ділянка складається з ділянки №1, площею 0,0756 га та ділянки № 2 площею 0,0132 га, яки між собою мають розмежувальну межу.

Стверджувала, що листом Головного управлінням Держгеокадастру в Одеській області №19-1505-99.112609/15-15 від 08 грудня 2015р. їй було відмовлено у наданні кадастрового номеру, нової адреси та інформації щодо обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути, оскільки у державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 зазначене «подвійне» цільове призначення земельної ділянки, та рекомендовано звернутися до суду.

Встановлення даного юридичного факту заявнику потрібно для встановлення проходження меж її земельної ділянки, відповідно до кадастрового плану.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просила суд встановити факт проходження меж розподілу земельної ділянки загальною площею 0,0888 га ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, за адресою АДРЕСА_1 - ділянка № 1 площа 0,0756 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель-А-Б-В-Г-Д-Ж-З-І-К-Л-М-Н-А; Ділянка № 2 площа 0,0132 га для ведення особистого підсобного господарства - Н-М-Л-К-І-О-Н.

Ухвалою суду від 18 лютого 2016р. було відкрито провадження по справі та призначене відкрите судове засідання на 17.03.2016р. о 10год. 00 хв.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заяву підтримала, просила суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи: Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області у судовому засіданні залишив розгляд заяви на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява ОСОБА_2 про встановлення факту проходження меж земельних ділянок, задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

В судовому засіданні було встановлено, що для ОСОБА_2 встановлення факту проходження меж розподілу земельної ділянки загальною площею 0,0888 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 на ділянка № 1 площа 0,0756 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель-А-Б-В-Г-Д-Ж-З-І-К-Л-М-Н-А, та ділянку № 2 площа 0,0132 га для ведення особистого підсобного господарства - Н-М-Л-К-І-О-Н, має юридичне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0888 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 10 січня 2000 року серії НОМЕР_2 , виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 вересня 1999 року, реєстровий номер 1-249, зареєстрованого виконавчим комітетом Одеської міської ради 10 січня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3098 (а.с.31).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 10 січня 2000 року серії НОМЕР_2 цільове призначення земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства.

Встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння НОМЕР_3 від 11 січня 2002року, виданого Управлінням житлово - комунального господарства Одеського міськвиконкому, належало домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.55).

У відповідності до технічного паспорту, виданого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості від 21 вересня 2001року, зазначене домоволодіння складалось із двох житлових будинків літ. «А», «Б», загальною площею 160,5 кв.м., житловою площею 69,3 кв.м., сараю літ. «Е», гаражу літ «Д», погрібу літ. «З», душу літ. «Ж», вбиральні літ. «В» (а.с. 57-60).

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування нерухомого майна від 22 березня 2002року, ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3. прийняла в дар 56/100 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, та складається в цілому з двох кам'яних житлових будинків літ. «А», «Б» загальною площею - 157,9 кв.м., житловою площею - 69,3 кв.м., з надвірними спорудами, розташованих на земельній ділянці 1251 кв.м. (а.с.56).

Встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування нерухомого майна від 22 березня 2002року, ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3. прийняла в дар земельну ділянку площею 363 кв.м., що знаходиться на території АДРЕСА_1 (а.с.32).

На вказану земельну ділянку ОСОБА_3. отримала Державний акт на право приватної власності на землю від 06 жовтня 2005 року серії НОМЕР_4 (а.с.33).

Відповідно до Державного акту, а також індексного кадастрового плану для розподілу земельної ділянки, цільове призначення земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства (а.с. 33-34).

Встановлено, що 16 вересня 2015року ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з нотаріально посвідченою заявою з проханням присвоїти її земельній ділянці кадастровий номер та присвоїти нову адресу, оскільки земельна ділянка складається з ділянки №1, площею 0,0756 га та ділянки № 2 площею 0,0132 га, яки між собою мають розмежувальну межу (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2015 року було складено два акта приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу, а також ситуаційні схеми земельних ділянок, належних заявниці, згідно яких була встановлена межа між земельною ділянкою, яка знаходиться у АДРЕСА_1, площею 0,0756 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та земельної ділянки для ведення особистого сільського господарства, яка знаходиться у АДРЕСА_1, площею 0,0132 га, які належать на праві власності ОСОБА_2 (а.с.49-50,51-53).

Крім того, із технічної документації із землеустрою Одеської регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру» щодо поділу та об'єднання земельних ділянок вбачається, що згідно із нотаріально посвідченою заявою про розподіл земельної ділянки гр. ОСОБА_2, за матеріалами геодезичних вимірювань та інформацією бази даних АС ДЗК, ДП ОРФ ЦДЗК в 2015році виконано поділ земельної ділянки на дві (а.с.26-61)

Вказані документи підтверджують той факт, що при видачі Державного акту на право приватної власності на землю від 10 січня 2000 року серії НОМЕР_2 межа між земельними ділянками з різними цільовими призначеннями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, не встановлювалася, а була встановлена тільки в жовтні 2015року.

Листом Головного управлінням Держгеокадастру в Одеській області №19-1505-99.112609/15-15 від 08 грудня 2015р. ОСОБА_2 було відмовлено у наданні кадастрового номеру, нової адреси та інформації щодо обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути, оскільки у державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 зазначене «подвійне» цільове призначення земельної ділянки, та рекомендовано звернутися до суду (а.с.13-14).

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що при отриманні Державного акту на право приватної власності на землю від 10 січня 2000 року серії НОМЕР_2 жодного розподілу земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1 на ділянку №1, площею 0,0756 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель-А-Б-В-Г-Д-Ж-З-І-К-Л-М-Н-А, та на ділянку №2, площею 0,0132 га для ведення особистого підсобного господарства - Н-М-Л-К-І-О-Н, не було, межеві знаки не встановлювалися і їй не передавалися, і земельно -кадастрова документація на земельну ділянку не оформлялася.

Тільки після звернення до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_2 оформила технічну документацію із землеустрою, на підставі якої останній повинні надати кадастровий номер на земельну ділянку.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок на місцевості. Межі земельної ділянки на місцевості закріплюються межовими знаками встановленого зразка, які здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Згідно з пунктом 2.8 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до вимог ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах..

Згідно зі ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Таким чином, відновлення та встановлення меж проводиться землевпорядними органами, відповідно до вимог ст.107 ЗК України

Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні.

Частиною 5 ст.158 ЗК України встановлено, що у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану смерті; смерті особи, яка пропала безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо при розгляді справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду.

Суд вважає, що між заявником та Головним Управлінням Держгеокадастру в Одеській області виник спір про право, а тому встановлення вказаного факту пов'язане з вирішенням спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч.6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, суд залишає заяву без розгляду, та роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. 256 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проходження меж земельних ділянок, заінтересована особа: Головне Управління Держгеокадастру в Одеській області- залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: О.М. Сегеда