АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання дій протиправними, стягнення банківського вкладу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив: 1. визнати дії ПАТ «Фінанси та Кредит» протиправними, визнати банк боржником, а позивача - кредитором;

2. стягнути з ПАТ «Фінанси та Кредит» на користь позивача грошові кошти за договором №300937/62469/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий» - банківський метал Золото загальною вагою 171.00 грам або 5,5 тройських ункцій металу (Вклад);

3. стягнути з ПАТ «Фінанси та Кредит» на його користь проценти по Вкладу 0,04 (чотири сотих ункції);

4. стягнути з ПАТ «Фінанси та Кредит» на користь позивача 3% річних станом на 09.10.2015 - 0,459 тройських ункцій;

5. стягнути з ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» на його користь моральну шкоду в розмірі 25000 гривень;

6. Всі судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2016 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання дій протиправними, стягнення банківського вкладу та моральної шкоди - відмовлено.

Справа № 761/31556/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4880/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд фактично позбавив можливості позивача повернути належне йому майно. Також вказує на те, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення невірно керувався положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який позивач вважає неконституційним, та не звернув увагу на вимоги позивача щодо Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, що є джерелом права. Враховуючи вищевикладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, з підстав викладених у ній, просив про скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2014 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 300937/62469/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий» на строк по 09.04.2015.

Також 09.10.2014 сторонами була підписана додаткова Угода про відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи у банківському металі і відкрито у Банку рахунок № 2620.7.168637.001 на який 09.10.2014 позивачем було внесено банківський метал (золото) загальною вагою 171,00 грам (сто сімдесят один) або 5,5 (п'ять цілих 50 сотих) тройських унцій, який банком перерахований на відкритий депозитний рахунок, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 14443017 від 09.10.2014.

Станом на день підписання Договору, згідно офіційного (облікового) курсу банківських металів встановленого Національним банком України, вартість залученого Договором Банківського металу становить 87299,18 гривень.

Відповідно до п. 1.2 Договору за час користування Банківським металом, що складає Вклад, протягом строку, визначеного п. 1.2 Договору Банк нараховує і виплачує Клієнту проценти у банківському металі за ставкою 1,75% річних. Відповідно до п.2.1. нарахування процентів за Вкладом за ставкою, визначеною п.1.2. Договору проводяться щомісячно. Згідно з Договором повернення Вкладу (п.2.3.) та нарахованих на нього процентів Клієнту здійснюються Банком у день закінчення строку, тобто 09.04.2015 (п.1.1.).

Позивач 27.07.2015 звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу за Договором № 300937/62469/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий» (а.с.7). Проте, Банк свої зобов'язання по поверненню вкладу не виконує.

Судом було встановлено, що Постановою Правління НБУ від 17.09.2015 № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», керуючись п. 2 ч. 5 ст. 12 та ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб» від 17.09.2015 № 171 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18.09.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Частиною 4 ст.110 ЦК України встановлено, що особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 зазначеного Закону, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації або запровадження процедури ліквідації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 даного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 цього Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Згідно з ч. 5 ст. 46 цього Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Отже, під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури у зв'язку з невідповідністю цих процедур порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що на момент ухвалення рішення в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації банку, висновки суду першої інстанції щодо неможливості стягнення суми вкладу у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» колегія суддів вважає законним і обґрунтованим.

Вказана правова позиція також була висловлена Верховним Судом України у Постанові від 20.01.2015 у справі № 6-2001цс15.

Посилання позивача на неконституційність Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними, оскільки на час розгляду справи відсутнє відповідне рішення Конституційного Суду України.

До того ж, як визначено у ст. 2 цього Закону, його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до положень цього закону Держава в особі Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом, у сумі не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Таким чином Державою вчинені можливі заходи щодо забезпечення додержання основних прав людини, зокрема права власності. А тому доводи апеляційної скарги щодо порушення основних європейських та конституційних принципів прав і свобод людини і громадянина відхиляються колегією суддів.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: