У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайолової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області до відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд», ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс», про визнання права державної власності та витребування майна з чужого незаконного володіння за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив визнати право державної власності на нерухоме майно та витребувати майно із чужого володіння.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 2 березня 2010 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, позов регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області задоволено частково.

Визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6.

Визнано недійсним наказ комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року № 114 в частині включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» цих гуртожитків.

Визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» від 21 грудня 1994 року, затверджений заступником голови Дніпропетровського виконкому в частині включення вказаних гуртожитків до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд».

Визнано право власності за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській на вказані гуртожитки і витребувано їх із незаконного володіння ВАТ БМФ «Дніпроважбуд».

У задоволенні позову в частині витребування інших приміщень гуртожитків відмовлено з тих підстав, що ці приміщення за ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» на час розгляду справи не зареєстровані і їх власниками є ТОВ «Трейд технолоджи інвестмент», ОСОБА_3, ОСОБА_6, ТОВ «Торгівельно-офісний центр «Інсток», які брали участь у справі як треті особи, що не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору.

Оскільки цим судовим рішенням встановлена незаконність набуття ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» права власності на вказані гуртожитки, зокрема, на гуртожиток АДРЕСА_6, і, врахувавши відчуження частини приміщень, в тому числі, ОСОБА_3, просив визнати за державою право власності на нерухоме майно, зареєстроване за ОСОБА_3, та витребувати від нього на користь держави набуту за договором купівлі-продажу нерухомість.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що недобросовісність ОСОБА_3 позивачем не доведено, строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог пропущено і підстави для його поновлення відсутні.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що на підставі акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови Дніпропетровського виконкому 21 грудня 1994 року, та наказу комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року № 114, до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» включено приміщення гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6.

Частина гуртожитку АДРЕСА_1, а саме у підвалі приміщення № 103 позиції 1, 2-12 площею 176,1 кв.м, приямки літ. а-5 - а-8, а-9, а-11, а-13, на підставі договору міни від 2 липня 2004 року, укладеного між ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» та ТОВ «Хімекс», набуто у власність ТОВ «Хімекс».

У подальшому частина будівлі гуртожитку літ. А-5 по АДРЕСА_1 у підвалі приміщення № 103 позиції 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 площею 117,5 кв.м, приямки а-7, а-8, а-9, а-11, а-13, перейшла у власність ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу частини будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення № 103 від 19 квітня 2005 року, укладеного між ТОВ «Хімекс» та ОСОБА_3

Частина цього гуртожитку літ. А-5 у підвалі приміщення № 103 позиції 9, 10 площею 46,6 кв.м, приямки літ. а-5, а-6 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12 липня 2006 року, укладеного між ТОВ «Хімекс» та ОСОБА_3, відчужена ОСОБА_3

Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20 липня 2006 року ТОВ «Хімекс» продало, а ОСОБА_3 купив нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 у будівлі гуртожитку літ. А-5 у підвалі приміщення № 103 позиції 9, 10, площею 46,6 кв.м, приямки літ. а-5, а-6; у загальному користуванні: ганок літ. а-3, у підвалі позиція 1; на 11 поверсі позиції IV, V.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 2 березня 2010 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, позов регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області задоволено частково.

Визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6

Визнано недійсним наказ комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року № 114 в частині включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» вказаних гуртожитків.

Визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» від 21 грудня 1994 року, затверджений заступником голови Дніпропетровського облвиконкому, в частині включення вказаних гуртожитків до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд».

Визнано право власності за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській на вказані гуртожитки і вилучено їх із незаконного володіння ВАТ БМФ «Дніпроважбуд».

Право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» на підставі наказу регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області № 12/62-3ВП від 1 жовтня 1998 року та наказу управління майном області Дніпропетровської області державної адміністрації № 2-В від 10 вересня 1999 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Предметом розгляду у справі № 40/287, яка вирішувалась у порядку господарського судочинства, була вимога про неправомірність включення гуртожитків, в тому числі того, у якому знаходяться спірні приміщення, до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», і вказана вимога задоволена.

Як зазначено у постанові, підставою для відмови у позові про визнання за державою права власності на частину приміщень у гуртожитках і їх витребування стала та обставина, що вони на час вирішення спору не належали особам, до яких подано позов. Зі змісту постанови господарського суду не вбачається, що обставини, пов'язані з тим, кому конкретно належало це майно, були предметом дослідження; з приводу цих обставин ніяких висновків у ній суд не зробив.

З метою з'ясування цих обставин регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області 5 травня 2010 року зроблено запит до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», відповідь на який із зазначенням, зокрема, про належність спірних приміщень ОСОБА_3, надано 15 червня 2010 року.

Виходячи із наведеного, про особу, якій належать приміщення щодо визнання права власності і витребування яких подано дійсний позов, стало відомо після отримання вказаної відповіді.

Доказів, які б свідчили, що до 15 червня 2010 року позивачеві було відомо про особу, яка порушила його право, у оскаржуваних судових рішеннях не наведено; не враховано, що позов до ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» як первісного набувача, до якого від держави перейшло право власності на гуртожитки, подано в межах строку позовної давності. Крім того, суди не звернули увагу на те, що договір купівлі-продажу від 20 липня 2006 року у матеріалах справи відсутній і судами не досліджувався.

З огляду на наведене та те, що позов, який розглядається, поданий у березні 2013 року, висновок судів про сплив позовної давності є помилковим.

За таких обставин судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій не можуть бути визнані законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого суду належить урахувати викладене та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова