Справа № 465/4823/14 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/1679/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Ванівського О.М.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника позивача ОСОБА_4;

ОСОБА_5 - представника відповідачки ОСОБА_6;

Феник Л.М. - представника Львівського міськвиконкому;

Науменка О.В. і Качабульського І.В. - представників Франківської районної адміністрації Львівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ЛКП «Сокільницьке», Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради і відділу приватизації житла Франківського району м.Львова, третя особа - Орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив суд визнати за ним право на житло - квартиру АДРЕСА_1 (в подальшому - „спірна квартира"); визнати недійсним ордер на спірну квартиру від 11.04.2014 року № 0004510, виданий відповідачці ОСОБА_6 на склад сім'ї 5-ть осіб; визнати недійсним наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 28 серпня 2014 року № 268-Ж-Ф у частині передачі у власність ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 спірної квартири, визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, виселити ОСОБА_13., ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зі спірної квартири та вселити його (ОСОБА_4.) у спірну квартиру.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивач з 22.07.1986 року був прописаний та проживав у спірній квартирі. Окрім нього у квартирі жив та був прописаний з 10.11.1978 року його брат ОСОБА_14, який 12.09.2008 року подав до суду позов про анулювання його реєстрації у цій квартирі, який заочним рішення Франківського районного суду м.Львова від 02.04.2009 року було задоволено, визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та анульовано його реєстрацію у спірній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 його брат ОСОБА_14 помер. Після його смерті він дізнався від працівників ЛКП «Сокільницьке» про те, що знятий з реєстрації в спірній квартирі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.05.2014 року вище згадане заочне рішення Франківського районного суду м.Львова від 02.04.2009 року було скасовано, а 10.07.2014 року провадження у цій справі у зв'язку із смертю позивача, його брата ОСОБА_14, було закрито (а.с. 2-5, 83).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні вище згаданого позову ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 223-225).

Дане рішення оскаржив представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права.

Стверджує, що позивач ОСОБА_4 ніколи не визнавався таким, що втратив право на користування спірною квартирою, ніколи не відлучався з квартири на значний час і лише під загрозою зламу дверей 03.12.2013 року позивач залишив спірну квартиру.

Звертає увагу на те, що заочне рішення Франківського районного суду м.Львова від 02.04.2009 року, яким була анульована реєстрація ОСОБА_4 у спірній квартирі, останній ніколи не отримував і воно було скасовано.

Стверджує, що Львівський міськвиконком знав про претензії позивача на спірну квартиру, однак (незважаючи на це) видав ордер на цю квартиру сім'ї відповідачів ОСОБА_10 (а.с. 228-231).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників відповідачки ОСОБА_6, Львівського міськвиконкому і Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи стверджується, що заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2009 року було задоволено позов ОСОБА_14 до ОСОБА_4 та скасовано реєстрацію останнього у спірній квартирі (а.с. 68).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_14 помер, а відтак у спірній квартирі зареєстрованих осіб не залишилось.

Як встановлено судом та стверджується матеріалами справи, спірна квартира була опечатаною із підписами відповідальних працівників ЛКП „Сокільницьке" та з відбитками печатки цього ЛКП і про те, що ця квартира є вільною, ЛКП „Сокільницьке" повідомило Львівський міськвиконком, який 21.11.2013 року видав ОСОБА_6 на цю квартиру охоронне свідоцтво (а.с. 8, 48).

В подальшому рішенням Львівського міськвиконкому від 07.04.2014 року № 235 спірну квартиру на склад сім'ї 5-ть осіб було надано ОСОБА_6 (вона і четверо її дітей): як черговику Львівської міської ради з 08.11.2002 року та такій, що перебуває у списку для першочергового надання житла (як багатодітна сім'я) з 08.11.2002 року (а.с. 185).

11.04.2014 року ОСОБА_6 на підставі вище згаданого рішення Львівського міськвиконкому було видано ордер на заселення спірної квартири (а.с. 85).

Принагідно слід зауважити, що вище згадане рішення Львівського міськвиконкому від 07.04.2014 року № 235, на підставі якого відповідачам ОСОБА_10 було видано вище згаданий ордер на заселення спірної квартири, позивачем не оскаржувалося (а.с. 2-5, 83).

І лише 06 травня 2014 року вище згадане заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2009 року (яким було скасовано реєстрацію ОСОБА_4 у спірній квартирі) ухвалою цього ж суду було скасовано (а.с. 10), а ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2014 року провадження у цій справі було закритим - у зв'язку зі смертю позивача ОСОБА_14 (а.с. 9).

В подальшому постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року, ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні його адміністративного позову до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності згаданого відповідача щодо його реєстрації у спірній квартирі та зобов'язання відповідача зареєструвати місце проживання позивача у цій квартирі (а.с. 183-184).

Таким чином, на час прийняття Львівським міськвиконкомом рішення від 07.04.2014 року № 235 про надання спірної квартири відповідачам ОСОБА_10 та видачі останнім ордеру на її заселення (11.04.2014 року) вище згадане заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2009 року (яким було скасовано реєстрацію ОСОБА_4 у спірній квартирі) було чинним і будь-яких заборон чи обмежень на прийняття Львівським міськвиконкомом рішення стосовно спірної квартири не існувало.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На твердження позивача, він спірну квартиру залишив 03 грудня 2013 року - „в результаті тиску на (нього)" зі сторони „відповідачки ОСОБА_6, представника ЛКП „Сокільницьке" та працівників міліції".

В той же час, позивачем в обгрунтування вище наведених доводів про „тиск" на нього зі сторони „відповідачки ОСОБА_6, представника ЛКП „Сокільницьке" та працівників міліції" (в результаті якого він залишив спірну квартиру) будь-яких доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, до суду подано не було, а до суду з даним позовом він звернувся лише 31.07.2014 року - через майже 8 (вісім) місяців після такого „тиску", а відтак колегія суддів (з урахуванням всіх обставин і доказів по справі в їх сукупності) критично оцінює версію позивача про залишення спірної квартири лише 03 грудня 2013 року - під „тиском" на нього зі сторони „відповідачки ОСОБА_6, представника ЛКП „Сокільницьке" та працівників міліції".

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, відхилити та залишити рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: