АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Приватного підприємства Візит-Дніпро, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю Центр міста, треті особи Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання майнових прав на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулися з позовом до ПП Візит-Дніпро, ОСОБА_5, ТОВ Центр міста, треті особи Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання майнових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, позивачі посилалися на те, що відповідно до договорів інвестування будівництва їм належать приміщення № 701 і № 702 новозбудованого адміністративно-комерційного комплексу, що знаходяться на 7-му поверсі будинку № 82-Д по вул. Набережна Перемоги м. Дніпропетровська. Відповідно до цих договорів ТОВ Центр міста повинен був надати їм у власність вказані приміщення після закінчення будівництва і оформлення документів на них. Будівництво закінчено, приміщення їх в передбаченому договором порядку не передані через те, що ПП Візит-Дніпро незаконно зареєстрував право власності на вказані приміщення відповідно до рішення Дніпропетровського господарського суду від 25 травня 2009 року, а потім уклав з відповідачем ОСОБА_5 договір купівлі-продажу від 31 січня 2014 року цих приміщень, яка і зареєструвала вказану нерухомість на своє імя в державному реєстрі. Вважають зазначене незаконним, оскільки рішення господарського суду від 25 травня 2009 року скасовано, нового рішення на користь відповідачів ПП Візит Дніпро не має, а отже і договір купівлі-продажу є недійсний. На їх звернення до відповідачів з питаннями про скасування вказаного договору і реєстрації отримали відмову, добровільно спір не вирішено. Вважають такі дії відповідачів протиправними, тому просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31 січня 2014 року, укладений між ПП Візит-Дніпро та ОСОБА_5, скасувати державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_5 на вказані приміщення, визнати за кожним із позивачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 майнові права на частину приміщень №701 загальною площею 350,2 кв.м., №702 загальною площею 183,7 кв.м. комерційно-торгівельного комплексу літ. А-8, що знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ вул.Набережна Перемоги буд.82-Д.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено

В апеляційних скаргах ОСОБА_7 представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення скарги та скасування або зміни рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2014 року до приватного нотаріуса ОСОБА_6 звернулись ПП «Візит-Дніпро» в особі директора ОСОБА_8 та ОСОБА_9, діючий по довіреності, посвідченої 21 листопада 2013 року ОСОБА_10, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 11342, 11343 від імені громадянки ОСОБА_11 Федерації ОСОБА_5 з проханням посвідчити договір купівлі-продажу частини комерційно-торгівельного комплексу літ. А-8, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 82д, яке знаходиться на сьомому поверсі будівлі літ. А-8, номери приміщень: №701, загальною площею 350.2 кв. м. і № 702, загальною площею 183.7 кв. м.

На виконання вимог ст. ст. 43, 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом було встановлено їх особи, визначено обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб і перевірено цивільну правоздатність та дієздатність юридичної особи, перевірено повноваження представників фізичної особи та юридичної особи.

При перевірці цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи, від імені якої діє директор, нотаріус ознайомилась з установчими документами юридичної особи та інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також Рішенням власника, що підтверджує повноваження директора. Цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи, від імені якої діє уповноважений орган та/або посадова особа, перевіряється нотаріусом на підставі установчих документів, що підтверджується інформацією відповідних державних реєстрів.

Представником покупця була надана довіреність, дійсність якої була перевірена за допомогою Єдиного реєстру довіреностей. За результатами перевірки дійсності довіреності був виготовлений витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який долучений до примірника правочину, що залишився у справах нотаріуса.

Також, було встановлено дійсні наміри кожної із сторін на вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Надане нотаріусу продавцем рішення господарського суду Дніпропетровської області 25 травня 2009 року, справа №33/142-09 було зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 10 липня 2009 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційним номером 27757001, ОСОБА_12 про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23263853.

Станом на час нотаріального посвідчення договору (31 січня 2014 року) офіційні відомості (або відмітка) про скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області 25 травня 2009 року, справа №33/142-09 були відсутні.

Записи у Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав власності за ПП «Візит-Дніпро», також були відсутні.

Нотаріусом було перевірено відсутність заборони відчуження або арешту майна, на підтвердження чого був виготовлений витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Після підписання сторонами договору купівлі-продажу нотаріусом було нотаріально посвідчено вказаний договір (т.3 а.с.31-41).

Також, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_13, з кожним окремо, з однієї сторони, та відповідачем ТОВ Центр міста, з іншої сторони, були укладені договори інвестування житлового будівництва, а саме адміністративного комерційного комплексу за адресою м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, 82 (т.1 а.с.17-24, 32-39, 50-58).

Свої зобов'язання за договорами кожний із позивачів виконав у повному обсязі, сплативши обумовлені останніми суми інвестицій, про що свідчать відповідні довідки відповідача ТОВ Центр міста (т.1 а.с.28, 47, 67).

09 вересня 2011 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) (т.1 а.с.68).

У вказаних договорах про інвестування житлового будівництва предметом договору були зазначені нежитлові приміщення площею 91,5 кв.м., 126,4 кв.м. та 107,4 кв. м. відповідно щодо кожного з позивачів, що розташовані на сьомому поверсі вищевказаного адміністративного комерційного комплексу.

А саме:-ОСОБА_2 проінвестував будівництво нежитлового приміщення, загальною площею 107.4 кв. м., розташоване на 7-му поверсі (в договорі немає літери, номеру приміщень та будь-яких інших відмінних ознак);

ОСОБА_4 проінвестував будівництво нежитлового приміщення загальною площею 126.4 кв. м., розташоване на 7-му поверсі (в договорі немає літери, номеру приміщень та будь-яких інших відмінних ознак).

ОСОБА_3 проінвестував будівництво нежитлового приміщення загальною площею 91.5 кв. м., розташоване на 7-му поверсі (в договорі немає літери, номеру приміщень та будь-яких інших відмінних ознак), що разом складає площу 325.3 кв. м.

Відповідно до розпорядження Дніпропетровського міського голови ОСОБА_14 №4-р від 14 січня 2009 року Про присвоєння адреси комерційному комплексу по Набережній Перемоги присвоєно комерційно-торгівельному комплексу по вул. Набережній Перемоги адресу вул. Набережна Перемоги 82-Д (т.3 а.с. 157).

З матеріалів справи також вбачається,що відповідно до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2013 року у справі за позовом ТОВ Центр міста до ПП Візит Дніпро, ТОВ Дельмар Арена, ТОВ Земельна ініціатива про визнання права власності, витребування майна, яке було залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 вересня 2013 року, у задоволенні позовних вимог ТОВ Центр міста про визнання за ТОВ Центр міста права власності на обєкт незавершеного будівництва комерційно-торгівельний комплекс літ.А-8 за адресою: м.Дніпропетровськ вул.Набережна Перемоги 82-Д, що складається з підвалу, першого поверху, другого поверху, третього поверху, четвертого поверху, пятого поверху, шостого поверху, сьомого поверху, восьмого поверху, надбудови було відмовлено (т.1 а.с. 177-200).

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, в якому позивачі ставили питання про визнання за ними майнових прав на частину адміністративно-комерційного комплексу по вул. Набережна Перемоги, 82-Д у м. Дніпропетровську, а саме, приміщення № 701 і № 702, які у них виникли на підставі інвестиційних договорів, які є чинними та ніким не оспорені, а оспорюваний ними договір купівлі-продажу порушує ці майнові права позивачів, районний суд правильно та обґрунтовано виходив з того, що заявлені вимоги є безпідставними, та необґрунтованими, не доведеними суду належними та допустимими доказами,

Так, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Як слідує із позову підставою для визнання договору купівлі-продажу приміщень позивачці важають те, що цей договір суперечить ч.1 ст. 658 ЦК України (продаж вчинено не власником майна) та ч. 2ст. 331 ЦК (приміщення не введено в експлуатацію).

Але, як було зазначено вище та вбачається з матеріалів спрви ПП «Візит-Дніпро» на час укладення правочину був власником майна, а саме будівлі адміністративно-комерційного комплексу по вул. Набережна Перемоги, 82-Д у м.Дніпропетровську, про що свідчить ОСОБА_12 про реєстрацію права власності на це нерухоме майно № 23263853 (т.2 а.с 33).

ОСОБА_12, який підтверджує право власності ПП «Візит-Дніпро» був чинним на момент укладання спірного договору купівлі-продажу, та належним чином не скасований.

Статтею 334 ЦК України передбачено момент набуття права власності за договором, а саме: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Моменти припинення права власності встановлені статтями 348, 349 ЦК України, за змістом який вбачається, що при припиненні права власності з підстав, передбачений законодавством, моментом припинення права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. ОСОБА_12, до моменту, поки не скасована реєстрація права, власник цього права є відповідна особа. а тому у відповідності до вимог статті 204 ЦК України, на час укладання спірного договору купівлі-продажу діяла презумпція правомірності правочину.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, не можна визнати недійсним, договір купівлі-продажу будівлі адміністративно-комерційного комплексу по вул. Набережна Перемоги, 82-Д у м. Дніпропетровську з підстав визначених позивачами, а саме- ч.1ст.658 ЦК України, продаж вчинено не власником майна, окільки правові підстави визначені ст. ст. 203, 204, 215, 216, 227, 230, 236 ЦК України у даному випадку відсутні.

Що стосується доводів позивачів про визнання недійсним оспорю ванного ними договору купівлі-продажу з підстав, передбачених ч. 2 ст. 331 ЦК, а саме, що на час продажу будівлю не введено в експлуатацію, то колегія суддів вважає їх неспроможними, та такими, що не відповідають дійсності, оскільки з матеріалів справи вбачається, та позивачами не оспорюється, про що було заявлено в суді апеляційної інстанції, що ще в квітні 2014 році відповідачем було отримано Декларацію про готовність обєкта до експлуатації, зі всіми необхідними для цього документами, як це передбачено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (т.3 а.с. 42-48, 123-139).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до наданого ОСОБА_3 договору про інвестування будівництва № 02 від 25 листопада 2005 року, а саме п. 1.1. - предметом договору є обовязок інвестора (позивача) прийняти участь у інвестуванні нежитлового будівництва адміністративного комерційного комплексу будинку по адресу: м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, будівельний номер № 82, а забудовник (відповідач ТОВ «Центр міста») зобовязується організувати його будівництво та передати інвестору у власність нежитлові приміщення (тобто декілька приміщень), загальною площею 126.4 кв. м. (обєкт інвестування), які розташовані на 7-ому поверху цього будинку.

Згідно з пунктом 1.2. предмет договору, вказані площі на момент укладання цих договорів визначаються по будівельним кресленням у відповідності з планувальним рішенням (додаток № 2) та підлягають уточненню по результатам контрольних замірів в момент підписання ОСОБА_13 приймання-передачі з відповідним коригуванням сумарної вартості площі та суми договору на підставі договірної вартості одиниці площі.

Відповідно до пункту 10.6. договору про інвестування будівництва № 02 від 25 листопада 2005 року, до договору додаються: Додаток № 1 «Графік інвестування», Додаток № 2 «Планування обєкту інвестування», Додаток № 3 «Базова комплектація обєкту інвестування». Всі додатки до цього договору складають його невідємну частину.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_3 надав у якості доказів свого майнового права на обєкт: - Додаток № 1 «Графік інвестування» до Договору № 02 від 25.11.2005 р., Додаток № 2 ««Графік інвестування» до Договору № 02 від 25.11.2005 р., Додаток № 3 «Базова комплектація обєкту інвестування» до Договору № 02 від 25.11.2005 р., Додаток № 4 до договору про інвестування № 02 від 25.11.2005 р. Цей додаток відповідно до п. 10.6. договору про інвестування № 02 від 25 листопада 2005 року не передбачено сторонами договору, він має невизначений план на невизначеному поверху, з нумерацією приміщення, яке виділено, як №718, та №719, що не узгоджується з позовними вимогам про визнання його майнового права на приміщення за номером № 701, 702.

Додаток № 2 «Планування обєкту інвестування», в якому визначаються площі по будівельним кресленням, визначається загальна характеристика обєкту інвестування, його розміщення на 7-му поверху, позивачем ОСОБА_3 суду не надано.

Також, відповідно до наданого позивачем ОСОБА_2 (інвестор ОСОБА_15) договору про інвестування житлового будівництва № 6 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 1.1. договору, предметом договору є обовязок інвестора прийняти участь у інвестуванні нежитлового будівництва адміністративного комерційного комплексу будинку по адресу: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, будівельний номер № 82, а забудовник зобовязується організувати його будівництво та передати інвестору у власність нежитлове приміщення, загальною площею 107.4 кв. м., (обєкт інвестування) на 7-ому поверху цього будинку. Відповідно до пункту 10 договору про інвестування житлового будівництва № 6 від 22 грудня 2006 року, до договору додаються: Додаток № 1 «Графік інвестування», Додаток № 2 «Планування обєкту інвестування», Додаток № 3 «Базовий рівень відділки та оснащення обєкту інвестування та прилеглою території», Додаток № 4 «Оглядовий ордер». Всі додатки до цього договору складають його невідємну частину.

Позивачем ОСОБА_2 надано у якості доказів свого майнового права на обєкт: Додаток № 1 «Графік інвестування» до Договору без номеру від 22.12.2007 р., Додаток № 2 ««Графік інвестування» Договору без номеру від 22.12.2007 р., Додаток № 4 «Базовий рівень відділки та оснащення обєкту інвестування та прилеглою території», додане замість Планування обєкту інвестування (додаток № 2) Експлікація невідомого приміщення, який не співпадає з планом 7-го поверху відповідача, без зазначення, до якого договору належить цей документ та без підпису і печатки сторін договору, як додатку до договору.

Оцінючи надані позивачем ОСОБА_2 докази, районний суд зробив правильний висновок, що надані позивачем невідємні додатки до договору, не мають відношення до договору про інвестування № 6 від 22 грудня 2006 року, оскільки суду не надано невідємну частину договору, а саме: Додаток № 2 «Планування обєкту інвестування», в якому визначається загальна характеристика обєкту інвестування, з привязкою його розміщення на 7-му поверсі, таким чином не можна зробити висновок, що сторони досягли всіх істотних умов договору, щодо інвестування обєкта будівництва, без визначено останього. Вказаний висновок районного суду доводами апеляційної скарги не спростований, а апеляційний суд, в силу вимог ч.2ст.303 ЦПК України позбавлений можливості надавати переоцінку доказам, які були оцінені судом першої інстанції без порушення встановленого порядку їх дослідження.

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_4 договору про інвестування будівництва № 5 від 30 вересня 2006 року, а саме п. 1.1. договору, предметом договору є обовязок інвестора (позивача) прийняти участь у інвестуванні нежитлового будівництва адміністративного комерційного комплексу будинку по адресу: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, будівельний номер № 82, а забудовник (відповідач ТОВ «Центр міста») зобовязується організувати його будівництво та передати інвестору у власність офісне приміщення, загальною площею 91.5 кв. м., (обєкт інвестування) на 7-ому поверху цього будинку.

Згідно з пунктом 1.2. предмету договору, вказані площі на момент укладання цих договорів визначаються по будівельним кресленням у відповідності з планувальним рішенням (Додаток № 2) та підлягають уточненню по результатам контрольних замірів в момент підписання ОСОБА_13 приймання-передачі з відповідним коригуванням сумарної вартості площі та суми договору на підставі договірної вартості одиниці площі.

Відповідно до пункту 10 договору про інвестування житлового будівництва № 6 від 22 грудня 2006 року до договору додаються: Додаток № 1, № 2 «Графік інвестування», Додаток № 3 «Планування обєкту інвестування», Додаток № 4 «Характеристика Будинку». Всі додатки до цього Договору складають його невідємну частину.

Позивачем ОСОБА_4 надано у якості доказів свого майнового права на обєкт: Додаток № 1, № 2 «Графік інвестування» до Договору без номеру від 22.12.2006 р., Додаток № 4 «Характеристика Будинку». Замість Планування обєкту інвестування (додаток №3) позивачем надана Експлікація невизначеного приміщення, без зазначення, до якого договору належить цей документ, та без підпису і печатки сторін договору, як додатку до договору. Також надано План поверхів громадського будинку, складений у 2009 році КП ДМБТІ, який є планом 7-го поверху, але Додаток № 3 «Планування обєкту інвестування», в якому визначаються площі по будівельним кресленням, визначається загальна характеристика обєкту інвестування, його розміщення на 7-му поверху, позивачем ОСОБА_16 також суду не надано.

Таким чином, районним судом встановлено, що позивачі не були інвесторами приміщень № 701, загальною площею 350.2 кв. м. та частини приміщень № 702, загальною площею 183.7 кв. м., розташованих на сьомому поверсі адміністративного комерційного комплексу, розташованого за адресою по вул. Набережна Перемоги, 82-Д у м. Дніпропетровську, а проінвестували будівництво нежитлових приміщень, площею 91,5 кв.м., 126,4 кв.м. та 107,4 кв. м. відповідно щодо кожного з позивачів, що розташовані на сьомому поверсі адміністративного комерційного комплексу, розташованого за адресою по вул. Набережна Перемоги, 82 у м. Дніпропетровську.

Згідно журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площі приміщень, які розташовані на сьомому поверсі будинку №82-Д по вулиці Набережна Перемоги у м. Дніпропетровську, приміщень з визначенням площі 91,5 кв.м., 126,4 кв.м. та 107,4 кв. м. немає (т.3, а.с123-139), а тому за відсутності належних та допустимих доказів, щодо ідентифікації та визначення характеристик обєктів інвестування, захистити майнові права позивачів колегія суддів вважає не можливим.

Встановлені обставини фактично унеможливлюють у майбутньому, після введення будівлі в експлуатацію, набути позивачами права власності на приміщеня, інвесторами будівництва яких вони були, а тому, відповідно до ст.388 ЦКУ відповідач ОСОБА_5- є добросовісним набувачем, та витребувати у неї приміщення шляхом визнання недійсним правочину купівлі-продажу майна, та скасувати реєстрацію такого права є неправомірним.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачі звертаючись до суду з вимогами про визнання майнового права на обєкт інвестування, а також, як на підстави визнання недійсним договору купівлі-продажу (ч.2ст.331 ЦКУ) зазначали, що спірний обєкт не введений в експлуатацію, а тому вважали, що виконавши свої грошові зобов'язання за інвестиційними договорами, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, вимогали задоволення їх позовних вимог, але при цьому залишили поза увагою те, що до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, та безпідставно вимагали від суду визнати за ними майнові прав на обєкти інвестування.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Таким чином, звертаючись до суду позивачі не визначились у спосіб, у який має відбутись захист їх порушених прав, згідно змісту позовних вимог та характеру спірних правовідносин.

А тому висновок районного суду про те, що позовна заява про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання майнових прав на нерухоме майно в такому вигляді не ґрунтується на вимогах закону і не підлягає задоволенню, доводами апеляційної скарги не спростований, фактично зводиться до переоцінкми доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: