ухвала

іменем україни

15 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 21 листопада 2006 року ОСОБА_4 на підставі укладеного між сторонами договору без номеру, оформленого у вигляді заяви, отримав у банку кредит в сумі 6 400 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Своїм підписом в заяві позичальник підтвердив, що він ознайомлений і згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той же строк.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору, банк 09 січня 2008 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, в якому просив стягнути заборгованість станом на 03 листопада 2007 року в розмірі 4 077 грн 24 коп.

Судовим наказом Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 січня 2008 року зазначену суму заборгованості з ОСОБА_4 було стягнуто.

Сума боргу перерахована відповідачем на рахунок Автозаводського ВДВС 01 лютого 2011 року та відповідно 11 лютого 2011 року останній перерахував її на рахунок банку, який, в свою чергу, скерував отримані на виконання судового наказу кошти на часткове погашення процентів.

Звертаючись в січні 2014 року з новим позовом про стягнення заборгованості за договором від 21 листопада 2006 року, банк просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 7 388 грн 26 коп., яка складається з 6 560 грн 25 коп. процентів за користування кредитом та 828 грн 02 коп. штрафу, зазначивши, що при обрахуванні розміру вказаної заборгованості враховано сплату позичальником коштів за судовим наказом.

При цьому банк вважав, що незважаючи на пропуск ним строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, боржник продовжує користуватись кредитними коштами, а відтак має сплачувати за це проценти, про стягнення яких і заявлено в позові.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що після сплати боржником 01 лютого 2011 року заборгованості за судовим наказом, яка була розрахована банком станом на 03 листопада 2007 року та складала 4 077 грн 24 коп., у тому числі 2 990 грн 09 коп. основного боргу та 1 087 грн 15 коп. заборгованості за процентами, банк був наділений правом вимагати стягнення з боржника відсотків за користування своїми коштами за період з 04 грудня 2007 року по 01 лютого 2011 року, натомість такі вимоги банком заявлені не були. Позаяк позивачем пред'явлено вимогу про стягнення з боржника процентів за період з 03 грудня 2011 року по 03 грудня 2014 року, які не підлягають задоволенню, оскільки тіло кредиту в розмірі 2 990,09 грн повністю сплачено та перераховано виконавчою службою на рахунки банку.

Доводи касаційної скарги щодо того, що судовим наказом не встановлено як саме розподілено суму боргу, а також що судовий наказ виконано лише у 2011 році, а тому кредитний договір діяв і сума боргу значно зросла не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про те, що судовим наказом було достроково стягнуто тіло кредиту та заборгованість за процентами.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік