У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ГончараВ. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Ковельської міської ради, ОСОБА_5 про відновлення встановлених меж суміжного землекористування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Ковельської міської ради та ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій Ковельської міської ради щодо відмови у відновленні межі суміжного землекористування земельних ділянок по АДРЕСА_1, що перебуває у користуванні позивача та по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, що перебуває у власності ОСОБА_5; зобов'язання Ковельської міської ради відновити межі суміжного землекористування вказаних земельних ділянок відповідно до первинних документів.

Посилалась на те, що вона є власником житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами знаходиться на земельній ділянці, яка була виділена рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради № 26 від 24 січня 1972 року її чоловіку ОСОБА_6, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, для будівництва та обслуговування житлового будинку. Окрім вказаної земельної ділянки сім'єю позивача використовувалась суміжна земельна ділянка площею 137 кв. м, використання якої стало можливим після приведення вказаної земельної ділянки, шляхом вимощування, до належного стану за кошти сім'ї позивача. При видачі відповідачу ОСОБА_5 державного акта на право власності на суміжну земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 Ковельської міською радою було допущено накладення земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, внаслідок чого розмір земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача зменшилась, а також змінилася конфігурація вказаної земельної ділянки, що є порушення її прав.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської Ради депутатів трудящих «Про відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва» від 24 січня 1972 року № 26 ОСОБА_6 відведено земельну ділянку розміром 580 кв. м під будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1. Зазначеним рішенням забудовника зобов'язано протягом трьох місяців одержати у головного архітектора м. Ковеля технічну документацію на забудову земельної ділянки і укласти, нотаріально завірити та зареєструвати у міськвиконкомі договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки.

Згідно з актом № 319 приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, затвердженим рішенням виконкому Ковельської міської ради депутатів трудящих від 13 лютого 1980 року, фактична площа земельної ділянки, на якій побудовано житловий будинок і господарські будівлі, становить 580 кв. м.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 є суміжною із земельною ділянкою по АДРЕСА_2, що на праві власності належить відповідачу ОСОБА_5

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської Ради народних депутатів від 03 листопада 1994 року № 48 відповідачу ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 600 кв. м, для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_2. Межі виділеної земельної ділянки закріплені на місцевості знаками, які здані забудовнику під охорону, складено схему виносу в натурі меж земельної ділянки. (а. с. 70, 108).

На підставі рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 05 листопада 1997 року № 351 відповідачу ОСОБА_5 було видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 600 кв. м по АДРЕСА_2.

У ході виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 ОСОБА_4, як сусідній землекористувач ділянки по АДРЕСА_1, власноруч із зазначенням своїх паспортних даних погоджувала межі відповідачу ОСОБА_5, що підтверджується актом від 08 квітня 2005 року (а. с. 103).

Згідно з повідомленням Управління Держземагентства у Ковельському районі Волинської області № 9-303-0.2-895/2-15 від 16 березня 2015 року державний акт про право власності на земельну ділянку у позивача відсутній, не виготовлявся він і її спадкодавцем (а. с. 27).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що після прийняття Ковельською міською радою у 1997 році рішення про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 580 кв. м, приймалось інше рішення за заявою ОСОБА_4 про збільшення площі земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Висновком судової земельно-технічної експертизи від 27 травня 2015 року встановлено, що площа земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка фактично перебуває у користуванні позивача ОСОБА_4, - 655 кв. м, площа земельної ділянки, яка перебуває у законному володінні відповідача ОСОБА_5 - 600 кв. м.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_6 за життя передавалась у власність земельна ділянка площею 580 кв. м по АДРЕСА_1, а в користуванні позивача ОСОБА_4, як спадкоємця ОСОБА_6, за вказаною адресою перебуває земельна ділянка значно більшого розміру - 655 кв. м, крім того площа земельної ділянки власником якої є відповідач ОСОБА_5 згідно державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_2 відповідає рішенню органу місцевого самоврядування про надання вказаної земельної ділянки у власність, тому відсутні порушення відповідачами прав позивача як землекористувача.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що позивач у суді не довела обставин, на які посилалась на обґрунтування своїх вимог.

Доводи касаційної скарги про неналежну судами оцінку наданим доказам - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В.П. Гончар

О. П. Касьян