Справа № 734/1988/15-ц Провадження № 22-ц/795/455/2016 Головуючий у I інстанції -Анохін А.М. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Губар В.С., Позігуна М.І.

при секретарі: Халимон Т.Ю.

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області, ОСОБА_3 про визнання права власності та зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відділу ДВС Козелецького РУЮ в Чернігівській області, ОСОБА_3 про визнання права власності та зняття арешту з майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,24 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та зняти арешт з вказаної земельної ділянки, накладений ВДВС Козелецького РУЮ, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що 04 грудня 2008 року на підставі розписки ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 вказану вище земельну ділянку і з того часу нею користується. Заявник зазначає, що ним та за його кошти у березні 2015 року було зроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, вирішено питання присвоєння кадастрового номеру та проведено державну реєстрацію земельної ділянки, тобто підготовлено всі належні документи для оформлення договору купівлі-продажу. Заявник вказує, що у кінці березня 2015 року приватний нотаріус Козелецького нотаріального округу Афанасьєва О.Ф. надала витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про неможливість оформлення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки у зв'язку з накладенням арешту, проте позивач з 2008 року користується земельною ділянкою, обробляє та вважає її своєю, а тому, на думку заявника, наявні підстави для зняття арешту із спірного майна, яке накладено відділом ДВС Козелецького РУЮ в Чернігівській області.

ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду про те, що розписка є нікчемним правочином, зважаючи на те, що згідно п.2 ст.220 ЦК України продавець ОСОБА_3 отримав кошти, а покупець ОСОБА_1 передав позивачу земельну ділянку по АДРЕСА_1, тобто відбулося фактичне виконання договору та досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, зокрема предмету та ціни.

Заявник зазначає, що вимога про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту може бути заявлена особами, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які просили задовольнити скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених вимог, оскільки у порядку ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 не укладався, розписка про передачу земельної ділянки є нікчемним правочином.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 07.11.2006 року ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,24 га, яка розташована на території с. Олексіївщина для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.7).

Згідно розписки від 04 грудня 2008 року, яка складена у присутності свідків, ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,24 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель в с. Олексіївщина за кошти у сумі 6000 дол. США, що становить 40000,00 грн. (а.с.13).

22.06.2012 року постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем відділу ДВС Козелецького РУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа №2/2508/491/2011, виданого 15.11.2011 року Козелецьким районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПРОСТО-страхування» 20271,17 грн. боргу, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету Олексіївщинської сільської ради від 19 серпня 2014 року №37 «Про упорядкування адресного господарства на території сільської ради» перейменовано земельну ділянку для будівництва житлового будинку і господарських будівель і споруд площею 0,24 га, що належить ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 з №51 на №55 (а.с.14).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, 05 березня 2015 року складена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_3 (а.с.8-10).

12.01.2016 року постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем відділу ДВС Козелецького РУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа №2-144/2010, виданого 06.04.2010 року Козелецьким районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 32201,46 грн., накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3

Звертаючись до суду з даним позовом позивач на підставі ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,24 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована по АДРЕСА_1 та зняти арешт з вказаної земельної ділянки.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 657 ЦК України (у редакції чинній на момент складення розписки) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України (у редакції чинній на момент складення розписки) встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Зважаючи на те, що у порядку ст.ст. 657, 640 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не укладався, а розписка від 04 грудня 2008 року, складена між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не свідчить про набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку, то районний суд ґрунтовно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку.

Є хибним твердження заявника про те, що, оскільки сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, тому такий договір є дійсним, зважаючи на те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до положень ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ним були витрачені значні кошти на виготовлення документів для оформлення саме договору купівлі-продажу належними доказами у справі не підтверджено, крім того зазначене не є підставою для визнання права власності за позивачем на спірну земельну ділянку, зважаючи на те, що вказані документи оформлювались на ім'я ОСОБА_3, який на теперішній час є законним власником спірної земельної ділянки.

Районним судом обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про зняття арешту із земельної ділянки площею 0,24 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована по АДРЕСА_1, зважаючи на те, що він не є тією особою, яка в розумінні ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» має право звернення до суду з відповідним позовом, оскільки він не набув у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку.

Посилання апеляційної скарги на те, що вимога про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту може бути заявлена особами, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах, не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи не підтверджено ні право власності позивача на спірну земельну ділянку, ні право його право володіння нею на законних підставах.

За викладених обставин, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: