Провадження № 22-ц/779/435/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретарів: Турів О.М., Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою ТзОВ «Кей-Колект» на рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ТзОВ «Кей-Колект» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нежитлове приміщення та припинення права власності ОСОБА_2 на це приміщення.

У квітні 2015 року ТзОВ «Кей-Колект» змінило предмету позову та просили стягнути заборгованість за кредитними договорами в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 10 квітня 2007 року та 17 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 були укладені кредитні договори № 0 та відповідно за № 0, згідно з умовами яких позичальник отримав кредит у розмірі 38 094,92 доларів США та 20 280,00 доларів США відповідно.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаними кредитними договорами 16 жовтня 2007 року та 17 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 були укладені договори поруки № 107605 та № 166550.

13 лютого 2012 року між товариством та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого банк відступив на користь товариства свої права вимоги за цими договорами.

Посилаючись на те, що умови договорів належним чином не виконувалися, вимоги про дострокове погашення кредитів залишилася не виконані, а станом на 01 грудня 2013 року утворилася заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 46 649,14 доларів США, з яких заборгованість по кредиту становить 38 094,92 доларів США, заборгованість по процентах становить 8 554,22 доларів США, а також утворилася заборгованість за кредитним договором № 0, яка становить 22 187,60 доларів США, з яких заборгованість по кредиту - 13 244,80 доларів США, заборгованість за процентами - 8 942,80 доларів США, товариство просило солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на їхню користь заборгованість на кредитом № 0 у розмірі 46 649,14 доларів США та суму заборгованості за кредитним договором № 0 в розмірі 22 187,60 доларів США з переведенням іноземної валюти в гривню за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ТзОВ «Кей-Колект» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 17 грудня 2007 року - 15 038,99 доларів США, що еквівалентно станом на 03 грудня 2015 року - 355 521,72 грн. та 3 555,21 грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ТзОВ «Кей-Колект» посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи і на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не було надано належної оцінки Додатковій угоді №2 від 30 січня 2009 року до кредитного договору № 0, де пунктом 1.2 передбачено термін виконання зобов'язання.

Вважає, що заява від 22 жовтня 2009 року не може вважатися допустимим доказом, оскільки подана у формі копії.

Крім того, вважає, що судом не вірно трактовано зміст вищевказаного документа, оскільки такі документи не можуть сприйматися як одностороння зміна строку (терміну) дії кредитного договору та виконання грошових зобов'язань за ним.

Зазначає, що банк не може в односторонньому порядку, шляхом направлення позичальнику заяви від 22 жовтня 2009 року змінити умови договору в частині строку (терміну) його виконання, а тому вказаний п. 1.2 Додаткової угоди №2 від 30 січня 2009 року термін повернення кредиту - не пізніше 09 квітня 2022 року є чинним та незмінним для сторін.

Вказує, що на підтвердження належності та законності позовних вимог про стягнення суми грошових коштів, суду надано належно засвідчену копію кредитного договору № 0 від 10 квітня 2007 року, довідку-розрахунок залишку заборгованості боржника ОСОБА_2, що являє собою підтвердженням факту надання банком кредиту у розмірі 50 000 доларів США та наявної заборгованості за основним боргом у розмірі 38 094,92 доларів США, здійснення позичальником часткової сплати основного боргу, процентів по ньому та/або сум санкцій з метою виконання зобов'язань за кредитним договором, свідчить про визнання боргу та про видачу банком кредитних коштів, а також наявність обов'язку з погашення цього кредиту.

Крім того, ОСОБА_2 уклав із банком договір іпотеки, яким підтвердив та забезпечив своє зобов'язання зі сплати отриманих кредитних коштів.

Вважає, що висновок суду про пропуск строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 0 від 10 квітня 2007 року є невірним, оскільки перебіг позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а не з моменту направлення банком позичальнику повідомлення-вимоги.

Також апелянт не погоджується із висновком суду про припинення договорів поруки, оскільки вважає, що порука продовжувала діяти на момент його звернення до суду.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 0 від 10 квітня 2007 року та в частині відмови у задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 17 грудня 2007 року скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТзОВ «Кей-Колект» - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку була повідомлена.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0 згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США, що еквівалентно 252 500 грн. за курсом НБУ на момент укладення договору, з кінцевим строком його повернення до 09 квітня 2014 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних.

Згідно укладеної між сторонами додаткової угоди №2 від 30 січня 2009 року, кінцевий термін виконання зобов'язання було визначено 09 квітня 2022 року.

10 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Відповідно до п. 3.1 укладеного договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Згідно додаткової угоди №1 від 30 січня 2009 року у зв'язку з укладенням між банком та ОСОБА_2 додаткової угоди №2 від 30 січня 2009 року поручитель надав згоду на зміну основного зобов'язання, що забезпечується договором, а саме: сума кредитного договору - 50 000,00 доларів США. Вказана сума дорівнює еквіваленту 385 000,00 грн. за курсом НБУ на день укладення додаткової угоди. Процентна ставка 13,0 % річних, розмір ануїтетного платежу - 505,00 доларів США, графік погашення кредиту, кінцевий термін виконання основного зобов'язання - 09 квітня 2022 року.

Встановлено, що 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передало у власність ТзОВ «Кей-Колект», а ТзОВ «Кей-Колект» прийняло права грошової вимоги, існуючі або майбутні, ПАТ «УкрСиббанк» до боржників і осіб, які надали забезпечення виконання зобов'язань боржника щодо погашення заборгованості, що виникли на підставі кредитних договорів та договорів забезпечення, зокрема, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати сум комісійної винагороди за надання та користування кредитними коштами.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_2 за даним кредитним договором станом на 01 грудня 2013 року становить 46 649,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 листопада 2014 року складає 735 703,59 грн. з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 38 094,92 доларів США, що еквівалентно 600 794,98 грн., заборгованість за процентами - 8 554,22 доларів США, що еквівалентно 134 908,60 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ? невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно п.1.2.2 кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додатку № 1 до договору).

Відповідно до п.2.1 додаткової угоди № 1 від 30 січня 2009 року, позичальник з дати підписання цієї додаткової угоди зобов'язувався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складав 505,00 доларів США. День сплати ануїтетного платежу 15 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ? до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252?255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору були передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Встановлено, що ОСОБА_2 востаннє здійснив платіж за зобов'язанням у липні 2009 року.

22 жовтня 2009 року банком було надіслано вимогу боржнику та поручителю про дострокове повернення кредиту, процентів за його користування, штрафних санкцій та пені за кредитним договором № 0 від 10 квітня 2007 року у зв'язку з неналежним виконанням договору та використовуючи своє право, передбачене кредитним договором, заявив про зміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення та вимагав негайного виконання позичальником порушеного зобов'язання та сплатити заборгованість протягом 31 календарних днів від дати отримання повідомлення. Крім того, повідомляв, що на 32 календарний день з дати отримання вимоги термін повернення всієї суми кредиту та процентів буде вважатися таким, що настав, а кредитна заборгованість - обов'язковою до повернення в повному обсязі, якщо порушене зобов'язання на той момент не буде виконано.

Таким чином, у зв'язку з порушенням ОСОБА_2 умов кредитного договору щодо повернення кредиту, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши їм письмову вимогу від 22 жовтня 2009 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом 31 календарних днів з дати одержання цієї вимоги.

У зв'язку з цим, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

А тому пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ? протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» пред'явивши у жовтні 2009 року вимогу до боржника і поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування, штрафних санкцій та пені, кредитор змінив строк виконання зобов'язання, тому змінився і строк звернення до суду.

В суді першої інстанції відповідачі подали заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

А тому встановивши, що ТзОВ «Кей-Колект» скористалося своїм правом вимоги лише у грудні 2014 року та звернулося до суду із зазначеним позовом як до боржника, так і до поручителя з пропуском цього строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 10 квітня 2007 року з боржника та поручителя в солідарному порядку.

Згідно п.5.5 кредитного договору у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісії строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення зобов'язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісії у порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Відповідно до п.11.1 кредитного договору, сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

А тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що банк не може в односторонньому порядку, шляхом направлення позичальнику заяви змінити умови договору в частині строку (терміну) його виконання.

В засідання апеляційного суду відповідачем представлено належним чином завірені копії заяв про дострокове повернення кредиту та процентів від 22 жовтня 2009 року, адресовані боржнику та поручителю, а тому доводи апелянта про те, що дані заяви є недопустимим доказом є необґрунтованими.

Рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Судом також встановлено, що 17 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0 згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 20 280 доларів США, що еквівалентно 102 414 грн. за курсом НБУ на момент укладення договору, з кінцевим строком його повернення до 16 грудня 2010 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,90 % річних.

Згідно укладеної між сторонами додаткової угоди №3 від 30 січня 2009 року, кінцевий термін виконання зобов'язання було визначено 16 грудня 2022 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором, 17 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Згідно додаткової угоди №1 від 30 січня 2009 року, укладеної між банком та поручителем, остання надала згоду на зміну основного зобов'язання, що забезпечується договором, а саме: сума кредитного договору - 20 280,00 доларів США, вказана сума дорівнює еквіваленту 156 156,00 грн. за курсом НБУ на день укладення додаткової угоди. Процентна ставка 13,9 % річних, розмір ануїтетного платежу - 185,00 доларів США, графік погашення кредиту, кінцевий термін виконання основного зобов'язання - 16 грудня 2022 року.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за даним кредитним договором, заборгованість ОСОБА_2 згідно проведеного розрахунку станом на 01 грудня 2013 року становить 22 187,60 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 листопада 2014 року становить 349 920,64 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 13 244,80 доларів США, що еквівалентно 208 883,74 грн., заборгованість за процентами - 8 942,80 доларів США., що еквівалентно 141 036,90 грн.

Згідно п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору.

Відповідно до п.2.1 додаткової угоди № 2 позичальник з дати підписання цієї додаткової угоди зобов'язувався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складав 185,00 доларів США, день сплати ануїтетного платежу 20 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж.

Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ТзОВ «Кей-Колект» звернулося в суду з позовом 03 грудня 2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами 20 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж з погашення кредиту ОСОБА_2 здійснив 21 липня 2009 року, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором.

Отже, у серпні 2009 року розпочався строк позовної давності для звернення банку за захистом своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з позовом до відповідача лише 03 грудня 2014 року, тобто з пропущенням строку позовної давності на платежі по грудень 2011 року включно.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що строк позовної давності по щомісячним платежам до 03 грудня 2011 року позивачем пропущено, разом з тим, визначаючи розмір заборгованості в межах строку позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума заборгованості по кредитному договору № 0 від 17 грудня 2007 року складає 15 038,99 доларів США (прострочена заборгованість в межах строку позовної давності 4 625 доларів США + строкова заборгованість згідно розрахунку позивача станом на 01 грудня 2013 року - 10 413,99 доларів США).

Разом з тим, такий розмір заборгованості судом визначено невірно.

Так, згідно наявного в матеріалах справи помісячного розрахунку позивача вбачається, станом на 01 грудня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 по тілу кредиту становить 13 244, 80 доларів США, з яких: строкове тіло кредиту - 11 075,24 доларів США, прострочене тіло кредиту - 2 169,56 доларів США, заборгованість за відсотками 8 282,49 доларів США.

Таким чином, враховуючи, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості станом на 01 грудня 2013 року, з позовом ТзОВ «Кей-Колект» звернулося до суду в грудні 2014 року, до стягнення підлягає заборгованість в межах строку позовної давності, а саме, за період з 01 грудня 2011 року по 01 грудня 2013 року, що складається з строкової заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 075,24 доларів, простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 182,35 доларів США та заборгованості за відсотками 3 687,18 доларів США.

У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором № 0 від 17 грудня 2007 року слід змінити та стягнути заборгованість станом на 01 грудня 2013 року у розмірі 15 944,77 доларів США, що еквівалентно 377 093,81 грн., з яких 12 257,59 доларів США - тіло кредиту (11 075,24 доларів США - строкова заборгованість за тілом кредиту та 1 182,35 доларів США - прострочена заборгованість за тілом кредиту), що еквівалентно 289 892 грн. та 3 687,18 доларів США - заборгованість за відсотками, що еквівалентно 87 201,81 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід змінити і рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_2 судових витрат та стягнути на користь позивача понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_3, як до поручителя за кредитним договором № 0 від 17 грудня 2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що боржник перестав повертати кредит у вересні 2009 році, а тому банк вправі був звернутися до поручителя із вимогою про повернення кредиту протягом шести місяців, однак цього не зробив, а тому порука є припиненою з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Проте погодитися із таким висновком суду не можна.

Як встановлено судом, 17 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 0/1-П, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Відповідно до п.2.1 укладеного договору поруки, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Як встановлено, 17 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до договору про надання споживчого кредиту № 0 від17 грудня 2007 року, якою було внесено зміни до кредитного договору та доповнено п.5.2 новим абзацом наступного змісту: у випадку настання обставин передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється у розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п.1.3.1 договору; передбачених підпунктом «в» пункту 5.2 договору - процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5 % для кредитів в іноземній валюті відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1 договору; передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування.

Згода поручителя ОСОБА_2 на внесення зазначених змін і доповнень до основного договору отримана не була, це питання з поручителем не узгоджувалось.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

З врахуванням наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок підписання додаткової угоди від 17 грудня 2007 року та внесення змін і доповнень до кредитного договору без згоди поручителя було змінено умови основного зобов'язання, зокрема, зміни процентної ставки в бік збільшення та встановлення додаткових платежів.

Таким чином, враховуючи, що внесення змін до кредитного договору без згоди поручителя призвело до збільшення обсягу його відповідальності, колегія суддів вважає, що порука поручителя припинилася відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

А тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 17 грудня 2007 року з поручителя ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2015 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором № 0 від 17 грудня 2007 року та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Кей-Колект» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 17 грудня 2007 року станом на 01 грудня 2013 року у розмірі 15 944,77 доларів США, що еквівалентно 377 093, 81 грн., з яких 12 257,59 доларів США - тіло кредиту, що еквівалентно 289892 грн. та 3 687,18 доларів США - заборгованість за відсотками, що еквівалентно 87201, 81 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Кей-Колект» 3 654,00 грн. судового збору.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 17 грудня 2007 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 17 грудня 2007 року відмовити.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук