АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «ІАС ЛТД», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

21 лютого 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі: ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулись до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі: ПАТ «Акцент-Банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «ІАС ЛТД» (далі: ТОВ «ІАС ЛТД»), ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № KR-47-06, укладеним 14 квітня 2006 року між позивачем та ТОВ «ІАС ЛТД», за яким позичальнику надано споживчий кредит у сумі 301600 Євро з терміном повернення кредиту до 16 березня 2011 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням останнім умов згаданого договору та невиконанням ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк» умов договору поруки. Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з відповідачів ТОВ «ІАС ЛТД», ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 457157,16 євро, що еквівалентно за курсом Національного банку України 7 460 442,70 грн. та стягнути солідарно з ТОВ «ІАС ЛТД», ПАТ Акцент-Банк» 10 тис. грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Справа неодноразово розглядалась судовими інстанціями.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в повному обсязі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.04.2006 року між позивачем та ТОВ «ІАС ЛТД» було укладено кредитний договір № KR-47-06, згідно якого ТОВ «ІАС ЛТД» отримали кредит у розмірі 301600 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,00% на рік з кінцевим терміном повернення 16.03.2011 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між сторонами 12.07.2006 року було укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого у заставу було передано сільськогосподарську техніку у кількості 6 одиниць. 20.10.2010 року між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KR-47-06 від 14.04.2006 року. З метою виконання ТОВ «ІАС ЛТД» умов кредитного договору від 14 квітня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № KR-47-06/Prl. Також судом встановлено, що заборгованість ТОВ «ІАС ЛТД» по кредитному договору № KR-47-06 від 14.04.2006 року станом на 04.08.2014 року складає 457769,93 Євро, яка складається з наступного: 162400 Євро - заборгованості за кредитом, 137950,09 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом, 157419,84 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. 25.04.2013 року ТОВ «ІАС ЛТД» передало банку згідно акт прийму-передачі заставного майна 5 одиниць сільськогосподарської техніки на суму 1993656 грн. За даними позивача заставне майно досі не реалізоване.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 4 ст. 612, ч. 1 ст. 613, ч. 4 ст. 613, ч. 1 ст. 614 ЦК України, посилався на те, що ТОВ «ІАС ЛТД» вжило всіх можливих заходів для належного виконання зобов'язання за кредитним договором, а саме за умови неможливості повернення кредитних коштів позивачу добровільно та з власної ініціативи передало в рахунок погашення кредитних зобов'язань заставне майно. Однак позивачем своєчасно не були вжиті всі заходи для реалізації заставного майна. На теперішній час суд позбавлений можливості визначити фактичний розмір заборгованості за кредитним договором № KR-47-06 від 14.04.2006 року.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ІАС ЛТД» про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки суд не з'ясував характер правовідносин, які виникли у сторін та не надано їм оцінку, і не з'ясував яким законом вони регулюється; суд неправильно застосував норми матеріального права; та не звернув увагу на те, що кредитор та боржник є юридичними особами і спір між ними повинен розглядатися в господарському суді.

Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2, однак суд помилково не закрив провадження у справі щодо вирішення спору між юридичними особами ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ІАС ЛТД».

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі ч.1 ст. 310, п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України за наступними підставами.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, та не заперечується сторонами у справі, що між юридичними особами, а саме: між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ІАС ЛТД» було укладено кредитний договір № KR-47-06 від 14.04.2006 року, згідно якого ТОВ «ІАС ЛТД» отримав кредит у розмірі 301600 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,00% на рік з кінцевим терміном повернення 16.03.2011 року.

З метою виконання ТОВ «ІАС ЛТД» умов кредитного договору від 14 квітня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № № KR-47-06/Prl, за умовами якого (п. 2) поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п. 2 договору поруки, у випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Пунктом 11 договору поруки передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Сторони прийшли до згоди, що строк в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 років (п. 12 договору поруки).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п. 11 договору поруки) (а.с. 13).

Колегія суддів враховуючи положення ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо предявлення вимог до поручителя ОСОБА_2 у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання, встановила і це підтверджується матеріалами справи, що позивачем не дотриманий строк звернення з відповідною позовною вимогою до вказаного поручителя, виходячи з того, що строк виконання основного зобовязання за кредитним договором встановлений до 16 березня 2011 року (а.с. 9-11), а з позовом кредитор звернувся до суду з вимогою до поручителя 21 лютого 2012 року, тобто поза межами встановленого законом шестимісячного строку, у звязку з чим правовідносини між вказаними сторонами є припиненими, що є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором про що ухвалено рішення суду.

Щодо заявленого позову до боржника ТОВ «ІАС ЛТД» то цей позов за правилами цивільного судочинства не може бути розглянутий.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ІАС ЛТД», ПАТ «Акцент-Банк» провадження у справі закрито, а в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ІАС ЛТД», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.29-32 том 2).

Враховуючи, що у задоволенні позову до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити, то відсутні підстави для солідарного стягнення із вказаних відповідачів заборгованості за кредитним договором, у звязку з чим рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ІАС ЛТД» необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити на підставі п.1 ч.1 ст.205, ч.1 ст. 310 ЦПК України.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ТОВ «ІАС ЛТД» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

Керуючись ст.ст.303,304, п.4 ч.1 ст.307, ст. 310, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2014 року скасувати в частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «ІАС ЛТД» про стягнення заборгованості за кредитним договором та провадження у справі в цій частині позову закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3