У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 25 лютого 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: Головне управління юстиції в Дніпропетровській області підрозділ примусового виконання рішень відділу виконавчої служби Дніпропетровської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Сигма», приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Крамна Ільміра Ростямівна, приватне підприємство «Анатрес-Інвест», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником ОСОБА_6, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 жовтня 2015 року, - в с т а н о в и л а: У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Крамної І.Р., вчинений 9 березня 2011 року, реєстровий № 72, про звернення стягнення на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Вимоги мотивував тим, що 29 листопада 2006 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та товариством з обмеженою відповідальністю «Сигма» (далі - ТОВ «Сигма») був укладений кредитний договір № 0, за яким останньому надано кредит у розмірі 1 262 500 швейцарських франків. На забезпечення виконання кредитного договору цього ж дня між ПАТ «УкрСиббанк» з одного боку, та із ним і ТОВ «Сигма», з другого боку, був укладений договір іпотеки № 01/1, за яким банку передано в іпотеку нежитлову будівлю, яка складалася з 66,5 частин нежитлової будівлі, що належала йому на праві власності, та 33,5 частин нежитлової будівлі, що належала ТОВ «Сигма», розташована за адресою: АДРЕСА_1. За заявою банку у зв'язку з порушенням ТОВ «Сигма» умов кредитного договору 9 березня 2011 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Крамною І.Р. вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на іпотечне нерухоме майно, з метою задоволення вимог банку за рахунок коштів у розмірі 1 228 024,85 швейцарських франків, отриманих від реалізації предмету застави. Вважав, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки банк не надсилав йому жодних письмових вимог про усунення порушень за договором іпотеки, у зв'язку із цим у нотаріуса відсутні об'єктивні дані про безспірний характер зобов'язань, а також були відсутні відомості про дотримання строків. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Відмовляючи у задоволенні позову, суд, вірно застосувавши до встановлених правовідносин ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», Інструкцію «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», правильно виходив із того, що банком нотаріусу були надані всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу. Також судом встановлено, що між сторонами на час вчинення зазначеного виконавчого напису не існувало спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_6, відхилити. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 жовтня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко В.І. Журавель С.П. Штелик
й