Справа № 351/203/15-ц
Провадження № 22-ц/779/853/2016
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Вакарук В.М., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод у встановленні огорожі за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на рішення Снятинського районного суду від 26 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Снятинського районного суду від 26 лютого 2016 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод у встановленні огорожі.

Зобовязано ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у встановленні огорожі на межі земельних ділянок, що знаходяться у с. Орелець Снятинського р-ну біля будинковолодінь сторін, відповідно до Державного акту серії ЯИ № 097088 про право приватної власності на земельну ділянку, виданого Устянською сільською радою Снятинського району 18.11.2009 р. на імя ОСОБА_4.

Апелянти не згідні з рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу в якій зазначають, що судом не правильно та неповно досліджені докази і встановлено обставини по справі.

Судом першої інстанції не дослідив матеріали кримінального провадження, не володів достатніми даними щодо обставин справи, а також судом не надавалась належна оцінка доказам по справі, що призвело до не вірних висновків.

Апелянти зазначають, що обставини які виникли в них, свідчать про незаконне отримання ОСОБА_4 земельних ділянок у власність й просили до закінчення досудового розслідування не приймати рішення за позовом ОСОБА_4 щоб не ускладнювати й так недобросусідські відносини між позивачем та відповідачами.

Також апелянти звертають увагу на те, що у рішенні суду першої інстанції невірно вказані номера домогосподарств сторін та не відповідає дійсності посилання суду на те, що межові знаки між господарствами позивача та відповідачів були встановлені у вигляді металічних конструкцій залитих бетоном в присутності комісії згідно державного акту серії ЯИ № 097088. Металеві конструкції так званих межових знаків, це не межові знаки а металеві труби залиті бетоном повздовж нежитлової будівлі відповідачів на відстані менше 1 метра від стіни для встановлення огорожі, а поперечна стіна будівлі взагалі недоступна для відповідачів, так як земельна межа проходить по стіні будівлі. Тверді межові знаки між вказаними домогосподарствами так і не були встановлені в зв'язку із порушеннями вказаних вимог державних будівельних норм.

Тому апелянти вважають, що прийняте рішення судом першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та навіть несправедливим по відношенню до відповідачів які повинні вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю особистою власністю (нежитловою будівлею), а їхні права та інтереси грубо порушені протиправними діями ОСОБА_4 та посадовими особами Устянської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області.

Просять рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції для зупинення провадження по справі до закінчення досудового розслідування по матеріалах кримінального провадження № 0000450.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів та їх представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

За правилами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства, тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не Пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 18.11.2009 року, виданого на підставі рішення Устянської сільської ради від 23.11.1993 року ОСОБА_4І належить на праві власності земельна ділянка площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель на вул.. Січових Стрільців 35 у с. Орелець Снятинського району Івано-Франківської області.

Відповідачі є її суміжними землекористувачами, яким згідно державного акту на право приватної власності на землю належить земельна ділянка площею 0.39 га на вул. Січових Стрільців 31 у с. Орелець Снятинського району.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_4 вбачається, що межі земельних ділянок між господарствами сторін були закріплені в натурі (на місцевості) металічними конструкціями та залиті цементним розчином (бетоном), що стверджується копією акту від 26.03.2010 року (а.с. 8).

Позивачка на межі вказаних земельних ділянок почала встановлювати огорожу, однак, відповідачі стали чинити їй у цьому перешкоди, що стверджується актом комісії Устянської сільської ради від 02.04.2013 року. Підставою для заборони встановлення позивачкою такої огорожі відповідачі вважають невідповідність розмірів її земельної ділянки та необхідність відступлення від стіни їхньої господарської споруди на 1 м., що відповідатиме будівельним нормам.

Однак, суд першої інстанції та колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що спір щодо меж земельних ділянок та щодо розміру земельної ділянки позивачки ОСОБА_4 вже був предметом розгляду в судах за позовом відповідачів. Рішенням Снятинського районного суду від 05 грудня 2013 року та додатковим рішенням від 24 лютого 2014 року, які залишені без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання незаконним рішення Устянської сільської ради від 23.11.1993 року про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0.25 га у с. Орелець Снятинського району по вул.. С.Стрільців 35 та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 18.11.2009 року і зобовязання ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель від стіни будівлі. Вказаним рішенням, яке вступило в законну силу, встановлено, що межа між господарствами сторін проходить зокрема, з західної сторони по стіні господарської споруди, яка належить ОСОБА_3 та іншим відповідачам. При цьому у рішенні також зазначено, що межі земельної ділянки між сторонами у державному акті ОСОБА_4 встановлені без порушень вимог земельного законодавства та відповідають плану населеного пункту (а.с. 3-7).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачі чинять позивачці перешкоди у встановленні нею огорожі на межі господарств без належної правової підстави, а тому суд першої інстанції, відповідно до вимог чинного законодавства прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідачів слід зобовязати не чинити таких перешкод ОСОБА_4

При цьому доводи апеляційної скарги та пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у засіданні апеляційного суду про незаконність встановлення такої огорожі та їх наміру у подальшому перешкоджати ОСОБА_4 у її майбутньому встановленні, є надуманими і не стверджуються жодними доказами, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 26 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6

ОСОБА_7