АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» про стягнення коштів,

встановила:

у жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошової суми невиплачених бонусів за 2013 рік у розмірі 257 905грн. 83коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з червня 2010 року по лютий 2014 року він працював у ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» на посаді директора по забезпеченню виробництва відповідача, а з січня по листопад 2012 року виконував обов'язки генерального директора.

15 січня 2013 року між ним та відповідачем був укладений трудовий договір, пунктом 4.4. якого передбачено, що він має право на отримання річного бонусу за досягнення ефективних результатів діяльності, встановлених за звітний період.

Позивач стверджував, що до припинення трудового договору в лютому 2014 року, він свої посадові обов'язки виконував належним чином, забезпечував організацію виробництва відповідача, спрямовуючи свою діяльність на благо відповідача та отримання (збільшення) його прибутків, не допускав порушень вимог чинного законодавства, положень статуту відповідача та інших його внутрішніх документів, тому має законне право на виплату йому бонусу за 2013 рік, що становить 25 % від нарахованої за рік заробітної плати у розмірі

1 031 623грн. 30 коп.

Рішенням суду від 1 березня 2016 року у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник позивача посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, не врахування тієї обставини, що в разі настання права працівника (позивача) на отримання річного бонусу, в іншої сторони трудового договору - роботодавця, тобто відповідача, вже виникає обов'язок, а не право сплатити такі кошти (бонуси).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, яка

№ апеляційного провадження:22-ц/796/5937/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

- 2 -

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 15 січня 2013р. між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» та позивачем був укладений безстроковий трудовий договір, на підставі якого позивача було призначено на посаду директора по забезпеченню виробництва.

Пунктом 4.4. трудового договору було передбачено, що керівник має право на отримання річного бонусу за досягнення ефективних результатів діяльності, встановлених за звітний період. Календарний рік починається з 1 січня та закінчується 31 грудня. Річний бонус не може перевищувати 25% річної заробітної плати.

24 лютого 2014р. позивач був звільнений із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1ст. 36 КЗпП України.

Як визнали сторони під час судового розгляду, бонус за 2013р., передбачений пунктом 4.4. трудового договору, позивачу виплачений не був.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виплата бонусу не є обов'язком відповідача, а залежить від ефективності роботи, яку оцінює роботодавець.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч.1 ст. 91 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено, що виплата щорічних бонусів керівнику передбачено статутом відповідача або у колективному договорі, заперечували дані факти позивач та представник відповідача під час розгляду справи у апеляційному суді.

Також судом було встановлено відсутність відповідного положення, яким було б визначено порядок нарахування та виплати щорічного бонусу, що не заперечував позивач у суді апеляційної інстанції та підтвердив представник відповідача.

Отже, виплата щорічних бонусів, які були передбачені у п. 4.4. трудового договору, укладеного між сторонами, та їх розмір залежить від оцінки роботи позивача, що не відноситься до компетенції суду.

За цих же обставин суд позбавлений можливості прийти до однозначного висновку і про розмір бонусу, на який може претендувати позивач.

Доводи апелянта про те, що генеральний директор товариства та інші керівники дирекцій у квітні 2014р. отримали річні бонуси, свого належного підтвердження під час судового розгляду не знайшли, так як позивачем доказів у підтвердження цих обставин надано не було, а представником відповідача вони визнані не були.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у допиті свідків, які б підтвердили виплату бонусів іншим керівникам товариства, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а виплата грошових коштів не може підтверджуватися показами свідків. При цьому, позивачем не було заявлено клопотання про

- 3 -

витребування відповідних бухгалтерських документів, які б підтвердили виплату відповідачем бонусів керівникам дирекцій товариства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: