У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Мазур Л.М., НагорнякаВ.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Залужанської сільської ради, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_8, державна реєстраційна служба Мукачівського міськрайонного управління юстиції, про визнання недійними правочинів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2013 року було визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. 17 квітня 2014 року на підставі договору дарування ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_10 подарувала будинок ОСОБА_6 Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 червня 2014 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2013 року скасовано, в позові ОСОБА_5 відмовлено.

Враховуючи вказане, позивач просив визнати недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2015 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 17 квітня 2014 року.

Визнано недійсним договір дарування жилого будинку по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 17 квітня 2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_8

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11, мати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 За життя вона залишила заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_5

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2013 року у справі №303/5881/13-ц 2/0707/2886/13 було задоволено позов ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, згідно з технічним паспортом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до договору дарування будинку від 17 квітня 2014 року ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_6 будинок із надвірними спорудами та прибудовами АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,2500 га.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 червня 2014 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у вимогах ОСОБА_5 до Залужанської сільської ради про визнання права власності на спірний житловий будинок відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що договір дарування спірного жилого будинку був укладений у той час, коли рішення суду про визнання за ОСОБА_5 права власності на будинок було чинним, тобто відповідач на час укладення договору була власником будинку і мала право розпоряджатися ним.

За нормами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд правильно виходив із того, що правовстановлюючий документ на підставі якого відбулося відчуження спірного будинку, визнано недійсним в судовому порядку, тому договір дарування будинку від 17 квітня 2014 року укладений з порушенням чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк