АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/560/16 Головуючий 1-ї інстанції - Бабкова Т.В.
Справа № 2-645/1280/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Черкасова В.В., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому у судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року по справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідачка зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку.

У зв'язку з невиконанням своїх обов'язків по сплаті за послуги з централізованого водопостачання за період з 01 грудня 1999 року по 28 лютого 2015 року створилась заборгованість у розмірі 4 652,70 грн.; за послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2003 року по 28 лютого 2015 року - у розмірі 1 327,83 грн., а також інфляційні витрати - 416,16 грн. та 3% річних - 57,67 грн.

Представник відповідача проти позову заперечував, однак підтвердив, що ОСОБА_1 здійснювала оплату послуг не в повному обсязі та просив застосувати строки позовної давності.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 2 382,47 грн. із них - 1 212,81 грн. за послуги з централізованого водопостачання та 695,82 грн. за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 20 березня 2011 року по 28 лютого 2015 року, інфляційні витрати у розмірі 416,16 грн. та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 57,67 грн., а також судовий збір в розмір 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції щодо стягнення з неї заборгованості з 2 382,47 грн. на 1 790,57 грн. за надані централізовані послуги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана дове сти ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подають ся сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Матеріали справи свідчать, що відповідач ОСОБА_1 та її неповнолітня донька зареєстровані АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого водопостачання шляхом відкриття абонентського особового рахунку. (а.с. 5-8).

Згідно зведеної картки абонента ОСОБА_1 за особовим рахунком ХКОВ НОМЕР_1, за адресою: в будинку АДРЕСА_1 існує заборгованість за надані послуги з водопостачання за період з 01 грудня 1999 року по 28 лютого 2015 року у розмірі 4 652,70 грн.; за послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2003 року по 28 лютого 2015 року - у розмірі 1 327,83 грн., а також інфляційні витрати - 416,16 грн. та 3% річних - 57,67 грн. (а.с. 7-9).

Як було встановлено судом, вищезазначена заборгованість до теперішнього часу не погашена.

Відповідно до ст.. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» №2918 від .01.2002 року споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у зв'язку з простроченням відповідачами виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги відповідачам нараховані інфляційні витрати за час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, що підтверджується розрахунком (а.с. 10-13).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 заявлене усне клопотання про застосування строку позовної давності.

Представником позивача у судовому засіданні не зазначено жодних поважних причин щодо пропуску КП «Харківводоканал» строку позовної давності.

У зв'язку з наведеним суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги в межах строку позовної давності. . Дослідженими у судовому засіданні доказами підтверджується наявність у відповідачів заборгованості за послуги водопостачання в межах строку позовної давності у сумі 1 453,57 грн.

За таких обставин районний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення солідарно на користь позивача з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 2 382,47 грн. із них - 1 212,81 грн. за послуги з централізованого водопостачання та 695,82 грн. за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 20 березня 2011 року по 28 лютого 2015 року, інфляційні витрати у розмірі 416,16 грн. та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 57,67 грн.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного збільшення розміру оплати за водопостачання і водовідведення спростовуються матеріалами справи та Тарифами, встановленими рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.09.2006 року № 721.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді