У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В., Дьоміної О.О., Леванчука А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 3 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідно до виконавчого листа (дублікату), виданого Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області 10 червня 2005 року, з її батька ОСОБА_5 на користь її матері ОСОБА_6 стягнуто аліменти на її, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 27 березня 2000 року. Вони з матір'ю намагалися знайти батька та вирішити питання щодо виплати цих коштів. Однак, як з'ясувалося з листа ДВС Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 8 квітня 2015 року, вказаний виконавчий лист за період з 2004 року до теперішнього часу до них на виконання не надходив та виконавчі провадження було знищено. Листом від 8 квітня 2015 року голова Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області підтвердила той факт, що її мати зверталася за видачею дубліката виконавчого листа. ІНФОРМАЦІЯ_2 року їй виповнилося 18 років. Згідно з наказом від 22 серпня 2013 року № 1379-с її було зараховано на перший курс факультету «Журналістика» Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара на контрактній основі.

6 серпня 2013 року було укладено договір № 914-13, за яким вартість її навчання у навчальному закладі на рік складає 10 500 грн., сплачено ними - 21 000 грн.

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час у розмірі 19 200 грн та аліменти у твердій грошовій сумі 1 200 грн щомісяця до досягнення нею 23 років, а саме до 5 лютого 2019 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 3 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_4 на її утримання у розмірі 400 грн щомісяця, починаючи з 26 травня 2015 року на час навчання у Дніпропетровському національному університеті ім. Олеся Гончара та до 30 червня 2017 року, без урахування часу канікул. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що можуть надати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із встановлених у справі обставин, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на період навчання, що передбачено ст. 199 СК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 3 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов О.О. Дьоміна
А.О. Леванчук

Колегія суддів: