Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 Аваль» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 9 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

27 лютого 2015 року позивач ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивував тим, що між ВАТ «ОСОБА_7 Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_7 Аваль») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/1101/82/43876, відповідно до умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит в розмірі 79000 дол. США строком до 26 вересня 2018 року зі сплатою 15,50 % річних.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 26 вересня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_7 Аваль» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № 014/1101/82/43876 від 26 вересня 2008 року в повному обсязі.

Того ж дня між ВАТ «ОСОБА_7 Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № 014/1101/82/43876 від 26 вересня 2008 року в повному обсязі.

Позичальник ОСОБА_2 своїх зобовязань не виконав належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30 грудня 2014 року становила 14 364 767,71 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 68 655,77 дол. США, що еквівалентно 1 082 602,35 грн., заборгованість за відсотками 70 050,74 дол. США, що еквівалентно 1 104 599,02 грн., пеня 12 177 566,34 грн.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 9 березня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) в користь АТ «ОСОБА_7 Аваль» в особі Волинської обласної дирекції кредитну заборгованість в розмірі 4 387 201,37 грн. згідно кредитного договору № 014/1101/82/43876 від 26 вересня 2008 року, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 1 082 602,35 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 1 104 599,02 грн., пеня в розмірі 2 200 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь АТ «ОСОБА_7 Аваль» 3654 грн. судового збору.

В задоволенні позовних вимог до поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_3 відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 9 березня 2016 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6, кожен окремо, заперечили апеляційну скаргу.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не виконує належним чином своїх зобовязань щодо повернення коштів по укладеному 26 вересня 2008 року кредитному договору, тому прийшов до висновку про стягнення із вказаного відповідача заборгованості, зменшивши розмір пені в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відмовляючи в позові до поручителів суд першої інстанції вважав, що позивач пропустив строк позовної давності в цій частині вимог.

Такі висновки суду першої інстанції не повністю відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_7 банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_7 Аваль») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/1101/82/43876, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_2 споживчий кредит в розмірі 79 000 дол. США строком до 26 вересня 2018 року зі сплатою 15,50 % річних (а.с. 4-8).

Згідно заяви на видачу готівки № 000137953 від 26 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 79 000 дол. США відповідно до кредитного договору № 014/1101/82/43876 від 26 вересня 2008 року (а.с. 11).

26 вересня 2008 року з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ВАТ «ОСОБА_7 Аваль» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № 014/1101/82/43876 від 26 вересня 2008 року в повному обсязі (а.с. 12, 13).

Того ж дня між ВАТ «ОСОБА_7 Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № 014/1101/82/43876 від 26 вересня 2008 року в повному обсязі (а.с. 14, 15).

Станом на 30 грудня 2014 року за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 14 364 767,71 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 68 655,77 дол. США, що еквівалентно 1 082 602,35 грн., заборгованість за відсотками 70 050,74 дол. США, що еквівалентно 1 104 599,02 грн., пеня 12 177 566,34 грн. (а.с. 26-29).

Як встановлено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції, стягуючи з позичальника кредитну заборгованість, зменшив розмір пені, виходячи із тієї обставини, що сума нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, завданих внаслідок невиконання зобовязань за кредитним договором.

Вказана позиція відповідає вимогам закону.

Загальний розмір визначеної судом першої інстанції заборгованості сторонами не оспорюється, будь-яких заперечень з цього приводу представники сторін в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не висловили.

За таких обставин наявні передбачені законом підстави для стягнення із позичальника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дійшов помилкового висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності в цій частині вимог.

При вирішенні вказаного спору суд першої інстанції ототожнив поняття «строк позовної давності» (ст. 256 ЦК України) та «строк предявлення вимоги до поручителя» (ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно письмових вимог від 31 грудня 2014 року банк зобовязав відповідачів на підставі п. 9.2 кредитного договору та положень ЦК України не пізніше 30 календарних днів з дати отримання цих вимог погасити у повному розмірі заборгованість за кредитним договором, зокрема заборгованість по тілу кредиту в розмірі 68 655,77 дол. США, заборгованість за відсотками в розмірі 70 050,74 дол. США, а також сплатити пеню в розмірі 12 177 566,34 грн. (а.с. 17-19).

Поручитель ОСОБА_5 вказану вимогу отримала 6 січня 2015 року, а поручитель ОСОБА_3 8 січня 2015 року, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 18, 19).

В суд позивач звернувся 27 лютого 2015 року, тобто у наступному календарному місяці після отримання поручителями письмових вимог про виконання грошових зобовязань за кредитним договором.

Дата внесення останнього платежу на погашення заборгованості, на яку покликається в рішенні суд першої інстанції (31 січня 2014 року) не є строком виконання основного зобовязання. Від такої дати розпочинається перебіг загального трирічного строку позовної давності, а не шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя.

Будь-яких доказів зміни строку виконання основного зобовязання у інший період часу відповідачі не надали. Разом з тим, не можуть братися до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що строк виконання основного зобовязання є 26 вересня 2018 року, тобто дата закінчення строку дії договору, оскільки за таких умов у банку не виникло б право стягувати борг достроково у повному розмірі.

Строк виконання основного зобовязання був змінений банком в односторонньому порядку згідно письмових вимог від 31 грудня 2014 року, що відповідає положенням ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Отже, оскільки поручителі не надали суду належних та допустимих доказів припинення даної ними поруки, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права слід скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору та відмови в задоволенні позовних вимог до поручителів і ухвалити нове рішення про стягнення із поручителів солідарно з основним боржником заборгованості за кредитним договором, із покладенням судових витрат на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 Аваль» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 9 березня 2016 року в даній справі в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору та відмови в задоволенні позовних вимог до поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_3 скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_5 солідарно з основним боржником ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 Аваль» кредитну заборгованість в розмірі 4 387 201 (чотири мільйони триста вісімдесят сім тисяч двісті одна) грн. 37 коп. згідно кредитного договору № 014/1101/82/43876 від 26 вересня 2008 року, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 1 082 602,35 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 1 104 599,02 грн., пеня в розмірі 2 200 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 солідарно з основним боржником ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 Аваль» кредитну заборгованість в розмірі 4 387 201 (чотири мільйони триста вісімдесят сім тисяч двісті одна) грн. 37 коп. згідно кредитного договору № 014/1101/82/43876 від 26 вересня 2008 року, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 1 082 602,35 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 1 104 599,02 грн., пеня в розмірі 2 200 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 Аваль» по 2557 (дві тисячі пятсот пятдесят сім) грн. 80 коп. судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді