УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/6 частини житлового будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 05 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила припинити право ОСОБА_5 на 1/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1, та визнати за нею право власності на 1/6 частини зазначеного будинку з надвірними будівлями та спорудами, яка належить відповідачу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 21 травня 2014 року за нею було визнано право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_7, а саме: на 5/12 частин житлового будинку та на 5/12 частини надвірних будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_7, а саме: на 5/12 частин зазначеного житлового будинку та на 5/12 частини надвірних будівель і споруд, а за ОСОБА_5 визнано право власності на 2/12 частини зазначеного житлового будинку та надвірних будівель і споруд. Зазначала, що належність ОСОБА_5 незначної частки будинковолодіння створює додаткові незручності щодо користування будинком в цілому, проведення реконструкції та ремонтних робіт. Посилаючись на те, що частка ОСОБА_5 є незначною, спільне проживання не можливе, у зв'язку з неприязними відносинами між ними, відповідач житлом забезпечена, тому припинення права власності не завдасть істотної шкоди її інтересам, просила позов задовольнити. У рахунок компенсації її частки, позивач внесла на депозитний рахунок суду кошти в сумі 10 524 грн.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 05 лютого 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Припинено право ОСОБА_5 на частку у спільному майні на 1/6 частини житлового будинку за надвірними будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частини житлового будинку за надвірними будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_5

Сплачено з депозитного рахунку Демидівського районного суду Рівненської області на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/6 частини спірного будинку, внесену ОСОБА_4 10 грудня 2015 року в сумі 10 524 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_5, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернулась із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для його скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, задовольняючи позов, дійшов правильного висновку про припинення права ОСОБА_5 на частку у спільному майні, оскільки її частка є незначною, не може бути виділена в натурі, житловий будинок складається з однієї кімнати площею 24,7 кв.м, спільне володіння ним неможливе через напружені стосунки між сторонами. Також суд зазначив, що ОСОБА_5 у спірному будинку не проживає, забезпечена іншим житлом, а тому припинення її права на частку у спільному майна не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім'ї.

При цьому, суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що інший співвласник ОСОБА_6 не бажає припинити її право на належну їй частку, правильно зазначив про те, що можливість припинення права особи на частку у спільному майні з виплатою компенсації, не може бути обмежена волею інших співвласників.

Таким чином, висновки судів є правильними, зроблені на підставі дослідження та оцінки наданих сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України).

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська