АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:22-ц/790/262/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа №638/2227/15-ц Цвіра Д.М.
Категорія: відшкодування шкоди. Доповідач - Міненкова Н.О
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Міненкової Н.О.

суддів - Гальянової І.Г.

Зазулинської Т.П.

за участю секретаря - Гончар А.І, Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Експобанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2015 року задоволені позовні вимоги та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 2 235 049,68 грн. та судові витрати.

Стягнуто з відповідачів 2 235 049,68 грн., яка складається: із строкової заборгованості -926800 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами 328 284,81 грн. та пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів в період з 30.04.2013 року по 19.08.2014 року в сумі 970 692,71 грн. та сума судового збору в розмірі 1827 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року відмолено ОСОБА_4 в задоволенні заяви про скасування заочного рішення ( а.с. 125).

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 посилається на те, що про розгляд справи її не повідомляли, вимогу Кредитора вона не отримувала. Вважає. що іпотечне повідомлення, що було надано суду не є належним доказом, оскільки не стосується розгляду позовних вимог .

Відповідно до додаткової угоди №-17 від 04.11.2011 року до договору кредитної лінії 3-166 строк повернення кредитної лінії встановлено та визначено сторонами до 05.05.2015 року. Вважає, що договором кредитної лінії не передбачена періодичність повернення кредиту і кінцевим терміном його повернення є 05.05.2015 рік. , а тому вважає, що строкова заборгованість, яка за розрахунком складає 926 800.00 грн. є передчасною. В рішенні відсутній розрахунок нарахування відсотків в сумі 328 284,81 грн.

Крім того, вважає необґрунтованим нарахування пені та зазначає, що з додаткових угод вбачається, що під час дії кредитної лінії змінювалася відсоткова ставка та валюта кредитування, збільшувалися транші кредитної лінії, але вона як поручитель цих угод не підписувала і своєї згоди не надавала, що є підставою для припинення поруки. Суд першої інстанції ці питання не з'ясовував.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача зазначав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними . Вимога на адресу апелянта була направлена 17.07.2015 року, де зазначено, що позивач на підставі ст. 1050 ЦК вимагає протягом тридцяти календарних днів виконати умови кредитного договору, шляхом повернення кредитних коштів у повному обсязі. Таке право передбачено законом та умовами кредитного договору і це право було використано шляхом безпосереднього звернення у суд з вимогами про повернення усіх кредитних коштів, разом із відсотками.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає. що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ КБ «ЕКСПОБАНК» укладено договір кредитної лінії №-166-в, згідно з пунктами 1.1.,1.3 якого відповідачу була відрита кредитна лінія яка надавала йому короткострокові кредити, заборгованість за якими склала 140000 дол. США.

Згідно з п.2.2 кредитного договору забезпеченням забов'язання за договором кредиту є іпотека нерухомого майна майнового поручителя( нежитлові приміщення розташовані в АДРЕСА_1 заставною вартістю 155000 дол. США.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів. Це положення закону закладено й у пункті 5.2 кредитного договору .

Між Банком та ОСОБА_4 07.03.2007 року було укладено договір поруки.

Згідно з п.1.1 кредитного договору Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію і надає короткострокові кредити, заборгованість за якими в сумі не перевищує 140 000 дол. США.

08.05.2007 року до кредитного договору внесені зміни №-01 за якими Банк надав ОСОБА_4 короткостроковий кредит у сумі 20000 дол. США зі строком погашення 06.05.2009 року, з процентною ставкою 12,5%( а.с. 11). За змінами та доповненнями №02 від 21 травня 2007 року Банк надав позичальнику короткостроковий кредит у сумі 90 000,00 дол. США,з процентною ставкою 12,5 %( а.с.12), за доповненнями від 03 липня 2007 року короткостроковий кредит в сумі 30 000,00 дол. США( а.с.13), з процентною ставкою 12,5 %. За додатковою угодою №-3 від 13 жовтня 2008 року була збільшена процентна ставка за користування кредитом (а.с.14). Додатковою угодою №-04 від 26 березня 2009 року встановлений строк повернення кредиту за графіком не пізніше 05 числа місяця наступного за звітним( а.с.15).

За додатковою угодою №-05 від 06.05.2009 року продовжений строк повернення кредиту за додатковою угодою №-1 від 08.05.2008 року у сумі 3 000,00 дол. США строком до 06.05.2014 року.

За додатковою угодою №-09 від 24 лютого 2011 року до кредитного договору внесені зміни до пунктів 1.1. та 1.3 кредитного договору в частині ліміту кредитування та процентних ставок. П.1.1 викладено в наступній редакції: Банк відриває позичальнику кредитну лінію і надає йому короткострокові кредити в іноземній валюті - 48000 дол. США у національній валюті 540000,0 грн. з відмітками відповідно 14,5% та 23%. Та забов'язано внести зміни до іпотечного договору щодо експертної оцінки іпотечного майна, встановивши його вартість в 1 552 950,0 грн.( а.с.20).

За додатковою угодою позичальник отримав транш в сумі 100000,00 грн., зі строком повернення кредиту 06. травня 2014 року.( а.с.21) .

За додатковою угодою №-11 від 14 березня 2011 року транш в сумі 100000,0 грн. ( а.с.22).

За додатковою угодою №-12 від 06 квітня 2011 року позичальник отримав транш в сумі 150 000,0 грн., №-13 від 28.04.2011 -80 000,0 грн., №-14 від 15 червня 2011 року -110 000,0грн.( а..23-25.)

Додатковою угодою №-15 від 18 серпня 2011 року з 01 серпня 2011 року була скасована щомісячна комісія в розмірі 0,25% за збільшені до 15,5 % за користування кредитом в дол. США(а.с.26).

Угодою №-16 до кредитного договору встановлено, що у зв'язку із реструктуризацією заборгованості Позичальника за договором кредиту, договір кредиту змінено та викладено п.1.1,1.2,1.3,3.5,3.8,7.3 в новій редакції. Сума кредитів зазначена в гривнях у розмірі 926 880,00 грн. Термін дії кредитної лінії встановлено з 07.0. 2007 по 05.05.2015 року. Процентна ставка на частину ліміту в сумі 540 000,0 грн. встановлюється в розмірі 23% , а на суму 386880,00 грн. в розмірі 16,5 %. Проценти повинні сплачуватися щомісяця до 05 числа наступного за звітним, встановлена черговість виконання забов'язань. В першу чергу сплачуються штрафи, прострочена заборгованість за процентами та пеня за їх несвоєчасну сплату, строкова заборгованість за процентами, прострочена заборгованість за кредитом та пеня за несвоєчасне повернення кредиту, а потім строкова заборгованість за кредитом.

За додатковою угодою №-17 від 04 листопада 2011 року наданий черговий транш в сумі 150 000 грн.( а.с.28) , а угодою №-18 від 22 листопада 2011 року продовжений строк сплати процентів за користування кредитом.( а.с.29) , 28 грудня 2011 року за додатковою угодою №-19 позичальник отримав транш в сумі 50000,0грн.( а.с.30), та від 17.01.2012 року №-20, транш в сумі 40 000,0 грн., 23 січня 2012 року суму 65 000,00 грн., 07.лютого 2012 року - 31 000,00грн., наступні угоди передбачали подовження строків сплати відсотків( а.с.33-39).

Вносилися зміни й до договору поруки №-166 від 07 травня 2007 року, укладеного між Банком, ОСОБА_4. та ОСОБА_5.( а.с.44). Так, в договорі №-2-166 про зміни умов договору поруки в п.1 зазначено про зміну п.2 розділу 1 «Предмет договору» договору поруки, де вказано, що поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі, як і позичальник, зокрема за повернення кредиту в розмірі 926880,00 грн.( а.с.46).

Іпотечний договір укладено між Банком та ОСОБА_4, до якого також вносилися зміни щодо суми кредиту( а.с.48-50).

Вимога про сплату боргу була направлена на адресу ОСОБА_4 17.07.2014 року за №-1101/2666( а.с.58-61) та ОСОБА_4 направлено іпотечне повідомлення. Повідомлення як поручителю останній не направлялося.( а.с.61-65).

Згідно із ч.1 ст. 553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення забов'язання боржником. У разі порушення боржником забов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними забов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав борг( ч.2 ст. 555).

За положеннями ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею забов'язання, а також у разі зміни забов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного забов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштам, установлення( збільшення розміру) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що зміни до договору поруки вносилися двічі: 01.04 2011 року і 05.10.2011 року( а.с.45,46). Так, згідно з договором №-2-166-в/пор до договору поруки від 05.10.2011 року( а.с.46) змінений п.1.2 розділу 1 «Предмет договору» договору поруки, який викладено і в іншій редакції і де зазначено, що поручитель відповідає перед Кредитором як солідарний боржник у повному обсязі, як і позичальник, зокрема, за повернення кредиту в розмірі 926 880,00 грн., у встановлений Договором кредиту термін( строк), сплату процентів за користування кредитом, у розмірі, визначеному Договором кредиту, неустойки у випадках та розмірі, що передбачені договором кредиту.

Як вбачається з додаткової угоди №-18 до договору кредитної лінії в іноземній валюті від 22 листопада 2011 року у п.3 зазначено, що позичальник забов'язується сплатити комісію за пролонгацію строку сплати процентів нарахованих за період з листопада 2011 року по квітень 2012 року у розмірі 2% від загальної пролонгованої суми( мін.1000,00 грн.) разом із сплатою нарахованих процентів, у строк до 05.06.2012 року.( а.с.29).

Згідно із додатковою угодою №-23 від 07 червня 2012 року, п.2 передбачено , що позичальник забов'язується сплатити комісію за пролонгацію строку сплати процентів нарахованих за період з квітня по червень 2012 року у розмірі 2% від загальної пролонгованої суми разом із сплатою в повному обсязі нарахованих процентів, у строк до 10.07.2012 року( а.с.34).

Додаткові угоди №-24 від 03 серпня 2012 року та № - 25 від 20 серпня 2012 року також передбачали сплату позичальником комісії у розмірі 2% від загальної пролонгованої суми разом із сплатою у повному обсязі нарахованих процентів до 10 січня 2013 року( а.с.35).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що поручителю було відомо про такі зміни умов договору та про фактичне збільшення його відповідальності за даним договором.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню норма ч.1 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки. До припинення поруки, як зазначено вище призвели такі зміни умов основного забов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Доводи апеляційної скарги відносилися також до неправильного нарахування пені та стягнення її судом без урахування п.5 ч.3 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів», яка передбачає, що сума нарахованих штрафних санкцій у вигляді пені не повинна складати 50% від основного забов'язання, тобто повинна складати 463 400,00 грн., а також не підтвердження розрахунків нарахування процентів за договором.

Між тим, ні боржником ні поручителем не ставилося питання у суді першої інстанції( під час вирішення питання щодо розгляду заяви про скасування заочного рішення) про застосування строків позовної давності, або про зменшення розміру нарахованої пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України та докази на підтвердження цього суду не надавалися. Не надані також розрахунки заборгованості за процентами та у зв'язку з чим не спростовані розрахунки представника позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що як боржник так і поручитель підтвердили своїми підписами в додаткових договорах до договору кредитної лінії так і до договору поруки, що сума кредиту складає 926 880 грн.( а.с. 27,46).

Вимога про сплату боргу була направлена на адресу боржника 17.07.2014 року, в якій приведені розрахунки по сплаті строкової заборгованості за процентами та простроченої заборгованості за процентами.

З дня отримання повідомлення і на час ухвалення рішення в погашення заборгованості суми не сплачувалися.

Справа на розгляді в судах знаходиться з лютого 2015 року і боржником не було надано жодного розрахунку, який би спростовував розрахунки представника позивача.

Відповідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, в тій частині в якій рішення залишено без змін, оцінив належність та допустимість доказів та їх взаємний зв'язок в сукупності. Результати оцінки доказів відобразив в рішенні, в якому навів мотиви їх прийняття. А тому відсутні підстави для скасування рішення у повному обсязі.

Доводи апеляційної інстанції висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304,307,309.313,314,317,319 ЦПК України судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2015 року змінити, скасувавши його в частині солідарного стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №-166в від 07.05.2007 року з ОСОБА_4 і в цій частині Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Експобанк» в задоволенні позову відмовити

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - Н.О. Міненкова

Судді - І.Г. Гальянова

- Т.П. Зазулинська