Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/3066/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Кізюн Л.І.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити новее рішення, яким задовольнити позов. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом безпідставно не було взято до уваги те, що сторони передбачили у договорі позики інший спосіб забезпечення виконання зобов'язання, а саме - можливість звернення стягнення на грошові кошти позичальника, що знаходились на його банківському рахунку, а також те, що відповідач не заперечував проти позовних вимог. Вважає, що суд повинен був витребувати у сторін докази належності відповідачу банківського рахунку, з якого позивач просив стягнути суму боргу.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. В апеляційній скарзі позивач просив провести розгляд справи без його участі. Від відповідача надійшла заява про те, що він підтримує апеляційну скаргу, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглядати справу без його участі та участі його представника.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 січня 2015 року сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 отримав позику у позивача ОСОБА_1 у сумі 50 000,00 грн. строком з 28 січня 2015 року по 28 травня 2015 року включно, без сплати відсотків за користування нею. (а.с. 6-7).

У п. З договору позики сторони домовились про те. що повернення боргу позичальником буде здійснено за адресою: АДРЕСА_1, до строку, зазначеного в п. 2 даного договору.

У п. 6 договору зазначено, що позичальник у ПАТ «КБ «Приватбанк», МФО 305299, має рахунок НОМЕР_1, з якого у разі невиконання цього договору може бути стягнута сума заборгованості.

Станом на час розгляду справи відповідачем борг не повернутий.

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилаючись в обґрунтування позовних вимог на невиконання відповідачем зобов'язання про повернення грошових коштів, отриманих за договором позики, просив ухвалити рішення, яким стягнути на його користь (рахунок НОМЕР_2, відкритий у ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005) з рахунку відповідача ОСОБА_2 НОМЕР_1, відкритого у ПАТ «КБ «Приватбанк», МФО 305299, борг за договором позики у сумі 50 000,00 грн. та сплачену суму судового збору у розмірі 500,00 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала проти стягнення боргу з рахунку відповідача.

Відмовляючи у повному обсязі у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що спосіб виконання зобов'язання, про який просив позивач, не передбачений умовами договору, а також відсутні належні та допустимі докази щодо належності відповідачу банківського рахунку, з якого позивач просить стягнути на його користь борг.

Судова колегія не може повністю погодитись з таким висновком суду, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом, відповідачем не виконано зобов'язання по поверненню позивачу в установлений договором строк суми боргу у розмірі 50 000 грн., що був ним отриманий за договором позики від 28 січня 2015 року, чим порушено право позивача.

Дана обставина була визнана відповідачем і в силу ст. 61 ч. 1 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права і просив стягнути з відповідача суму боргу - 50 000 грн.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення ст. ст. 525, 526, 530, 1046, 1049 ЦК України, позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є доведеними та підлягають задоволенню.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком суду в частині відсутності підстав для стягнення судовим рішенням суми боргу з рахунку відповідача.

Дійсно умовами договору позики сторони встановили спосіб та місце виконання договору, а саме, що грошові кошти відповідач повинен повернути позивачу за місцем проживання останнього - за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

У договорі позики сторонами зазначено, що позичальник має рахунок у ПАТ «Приватбанк», з якого може бути стягнута заборгованість у разі невиконання цього договору, проте сторонами суду першої інстанції не було надано доказів на підтвердження того, що на час розгляду справи і ухвалення рішення вказаний банківський рахунок належав відповідачу, не був ним закритий, на ньому містились грошові кошти в сумі, достатній для стягнення боргу за договором позики.

При цьому, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був задовольнити позовні вимоги саме шляхом стягнення суми боргу з рахунку відповідача, який визнав позов, зважаючи на те, що за ст. 174 ч. 4 ЦПК України визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, таке рішення суд може ухвалити лише за наявності для цього законних підстав, в іншому випадку суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був витребувати у сторін докази щодо належності відповідачу банківського рахунку, є такими, що суперечать положенням ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України.

Долучена до апеляційної скарги копія довідки ПАТ «Приватбанк» від 22 грудня 2015 року про рахунок відповідача, враховуючи положення ст. 303 ЦПК України, не може бути досліджена апеляційним судом, оскільки позивачем не вказано поважних причин, якими було зумовлено неподання такої довідки до суду першої інстанції. До того ж, відповідність копії довідки її оригіналу не посвідчена належним чином.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог - стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 50 000 грн. та відмову у задоволенні вимог про проведення стягнення з банківського рахунку відповідача.

Рішення суду про відмову у стягненні суми боргу з рахунку відповідача не є перешкодою для проведення такого стягнення державним виконавцем під час примусового виконання судового рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження», якщо рішення не буде виконане боржником добровільно, що відповідає і п. 6 договору позики.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 500 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 50 000 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 500 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: