Провадження № 2/470/106/16
Справа № 470/188/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Міщенка Г.В.,

при секретарі Шелестюк І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2016 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

В позові зазначила, що 11 червня 2007 року її мати ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11 червня 2007 року за реєстровим номером № 3-503 на 1/2 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,19 га,яка розташована в межах території Висунської сільської ради Березне-гуватського району Миколаївської області,що належала ОСОБА_4, яка померла 17 січня 2005 року, на підставі Державного акта на право власності на землю серії МК № 01246, виданого Березнегуватською райдержадміністрацією Миколаївської області від 03 лютого 2003 року,зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2459. 01 жовтня 2007 року ОСОБА_3 померла не зареєструвавши своє право в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування,тобто по незалежним від неї обставинам повністю не реалізувала своє право на нерухоме майно. Позивачка прийняла спадщину після смерті матері в шестимісячний термін подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак державним нотаріусом Баштанської державної нотаріальної контори Миколаївської області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки площею 6.19 га, оскільки на документі,що встановлює право власності на вказану земельну ділянку не має відмітки про державну реєстрацію відповідного органу. Позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,19 га, яка розташована в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області,що належала померлій 17 січня 2005 року ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії МК № 01246 виданого Березнегуватською райдержадміністрацією Миколаївської області 03 лютого 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 2459.

В судове засідання позивачка надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі.

Відповідач в судове засідання також направив заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечення проти позовних вимог позивачки.

Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

01 жовтня 2007 року померла мати позивачки ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баштанського районного управління юстиції Миколаївської області 04 жовтня 2007 року, копія свідоцтва про народження позивачки, виданого Баштанським районним відділом ЗАГСу Миколаївської області 16 серпня 1979 року та копія свідоцтва про укладення шлюбу позивачки, виданого Баштанським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області 04 вересня 1999 року (а.с.2,3,5).

Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 6,19 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори на підставі заповіту, посвідченого Баштанською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 11 лютого 2003 року і зареєстрованого в реєстрі за № 2-44. (а.с.6).

Позивачка є спадкоємцем першої черги померлої за законом, оскільки є її донькою та своєчасно звернулася за прийняттям спадщини у встановленому законом порядку, що підтверджується копією заяви, зареєстрованої в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 202 від 24 березня 2008 року. Спадкова справа № 102/2008. (а.с.22).

24 грудня 2015 року державним нотаріусом Баштанської державної нотаріальної контори, позивачці було відмовлено в нотаріальному оформленні спадщини, оскільки на документі, що встановлює право власності на вказану земельну ділянку не має відмітки про державну реєстрацію відповідного органу. (а.с.10).

В позові позивачка зазначає, що померла не встигла за життя повністю реалізувати своє право на спадщину.

Інші спадкоємці на спадщину не претендують та відмовилися від неї у встановленому законом порядку (а.с.22.23)

Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, щодо захисту права власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зі змісту статті 1218 зазначеного Кодексу вбачається, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1223 зазначеного Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

У відповідності до ч.1 ст.1268 вищевказаного Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст.1270 Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року встановлює, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачка є спадкоємцем померлої за законом, своєчасно звернулася за прийняттям спадщини у встановленому законом порядку, її спадкодавець отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом та через смерть не встигла зареєструвати право власності на земельну ділянку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 6.19 гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала ОСОБА_4, померлій 17 січня 2005 року на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії МК № 01246 виданого Березнегуватською райдержадміністрацією Миколаївської області 03 лютого 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 2459.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня отримання його копії.

Суддя Г. В. Міщенко