Справа № 2-221/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Іоновій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Комунальне підприємство «Залізничне» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про відшкодування шкоди внаслідок залиття, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 10.02.2015 року звернулась з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 36 868 грн., що становить вартість відновлювального ремонту, 1600 грн., що становить вартість сплачених послуг з оцінки вартості відновлювального ремонту, а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що вона є власником нежитлового приміщення (група приміщень № 45), загальною площею 40,10 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке підтверджується Договором купівлі-продажу нежилого приміщення шляхом викупу від 23.07.2009 року, зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації за № 3898 -П від 08.09.2009 року.

Зазначала, що 15.12.2014 року відбулося залиття цих приміщення з вини відповідача ОСОБА_2 - власника вище розташованої квартири АДРЕСА_1.

Даний факт було посвідчено актами Комунального підприємства «Залізничне» Солом'янської районної в місті Києва державної адміністрації № 123 від 17.12.2014 року, № 124 від 25.12.2014 року, в яких було зазначено, що причиною залиття являється прорив алюмінієвого литого приладу центрального опалення, самовільно влаштованого мешканцем вище розташованої квартири АДРЕСА_1 (зі слів останнього близько семи років тому), після демонтування чавунного, який було передбачено проектом забудови житлового будинку. Також в актах було зазначено, що на встановлений власником зазначеної квартири прилад обігріву, що спричинив аварійну ситуацію, обслуговуючій організації сертифікату надано не було.

Для визначення вартості нанесених збитків позивачка уклала з ТОВ «Агентство Експертної Оцінки» договір № 14 від 24.12.2014 року щодо проведення оцінки вартості проведення відновлювального ремонту приміщення після його залиття. Згідно зі складеним 29.12.2014 року висновком вартість проведення відновлювального ремонту нежитлового приміщення (група приміщень № 45), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, після його залиття становить 36 868 грн.

За надання послуг з оцінки вартості проведення ремонту також було сплачено на користь TOB «Агентство Експертної Оцінки» 1600 грн.

Таким чином, позивачка вважала, що внаслідок дій відповідача, а саме самовільного влаштування алюмінієвого литого приладу центрального опалення після демонтування чавунного, який передбачено проектом забудови житлового будинку, була спричинена аварійна ситуація у вигляді пориву вказаного алюмінієвого литого приладу і відбулося залиття належних позивачці на праві власності приміщень, чим завдано їй майнову шкоду в розмірі 36 868 грн.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував та в задоволені позовних вимог просив відмовити, визнаючи вину відповідача у залитті приміщень, але посилаючись на те, що завданий позивачці розмір матеріальної шкоди не відповідає дійсності, виходячи з того, що надані позивачкою акт №123 від 17.12.2014 року та акт №124 від 25.12.2014 року не є допустимими доказами по справі в розумінні ЦПК України і не можуть бути прийняті судом в якості доказів, внаслідок їх неповноти, неточності та невідповідності чинному законодавству, зокрема п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року.

Щодо висновку про вартість проведення відновлюваного ремонту нежитлового приміщення, складеного TOB «Агентство Експертної Оцінки», то відповідач вказував, що останній, крім іншого, містить калькуляцію вартості робіт та матеріалів для заміни електропроводки, яка згідно з актами про залиття №№ 123, 124 взагалі не постраждала.

Також звертав увагу на те, що у висновку визначено розмір відновлювального ремонту, а не матеріальної шкоди, завданої позивачці, яка б визначалася з урахуванням ступеню зношеності оздоблювальних покриттів, способу та інтенсивності використання приміщення до залиття, оскільки згідно з нормою ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна.

Таким чином, відповідач вважав, що позивачкою не був доведений дійсний розмір завданої матеріальної шкоди, тобто належним чином не доведено та необґрунтовано ані факт завдання їй шкоди відповідачем, ані обсяг та розмір такої шкоди, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Залізничне» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації просив слухати справу без участі представника 3-ї особи та прийняти законне та обґрунтоване рішення за матеріалами справи та відповідно до чинного законодавства України.

В письмових поясненнях посилався на те, що 16.12.2014 року до КП «Залізничне» надійшло звернення позивачки щодо залиття нежитлового приміщення з вище розташованої квартири АДРЕСА_1

Виходом на місце працівниками КП «Залізничне» в результаті обстеження було встановлено, що причиною залиття став порив самовільно влаштованого власником вище розташованої квартири АДРЕСА_1 - відповідачем у справі приладу центрального опалення, який не відповідає проекту забудови будинку, оскільки на встановлений прилад обігріву, що спричинив аварійну ситуацію, обслуговуючій організації сертифікату надано не було, про що згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, було складено акт № 123 від 17.12.2014 року про залиття нежитлового приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1, яке відбулося 15.12.2014 року.

18.12.2014 року працівниками КП «Залізничне» було обстежено квартиру відповідача та також складено відповідний акт з тим ж самими висновками.

25.12.2015 року за зверненням позивачки було повторно обстежено нежитлове приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1, на предмет залиття, яке сталося 15.12.2015 року, та складено акт № 124 від 25.12.2014 року.

Причиною залиття було також виявлено порив алюмінієвого литого приладу центрального опалення, самовільно влаштованого, зі слів відповідача близько семи років тому, після демонтування чавунного, який було передбачено проектом забудови вищевказаного житлового будинку. Тому представник вважав, що в даному випадку відповідно до ст. 189 ЖК України, ст. 1166 ЦК України відповідальність за залиття нежитлового приміщення за вищевказаною адресою має бути покладена на відповідача.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 189 ЖК України особи, винні у порушенні правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, у безгосподарному їх утриманні - несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно чинного законодавства України.

За правилами ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та матеріальної шкоди.

Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає, що шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що позивачка є власником нежитлового приміщення (група приміщень № 45), загальною площею 40,10 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення шляхом викупу від 23.07.2009 року, зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації за № 3898 -П від 08 вересня 2009 року.

Відповідач на підставі договору дарування від 20.06.2008 року є власником квартирі № 24за цією ж адресою, що розташована над приміщеннями позивачки поверхом вище.

Згідно з договором № 2 від 31.03.2008 року на утримання житлових будинків і прибудинкових територій, укладеного балансоутримувачем житлових будинків Комунальним підприємством «Дирекція з управління обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації з КП «Залізничне», останнє забезпечує своєчасне надання житлово-комунальних послуг мешканцям житлового будинку АДРЕСА_1.

15.12.2014 року відбулося залиття належних позивачці приміщень з вище розташованої квартири АДРЕСА_1, з приводу якого 16.12.2014 року позивачка звернулась до КП «Залізничне».

Виходом на місце працівниками КП «Залізничне» за Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, було складено акт № 123 від 17.12.2014 року про залиття нежитлового приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1, яке відбулося 15.12.2014 року, та встановлено сліди залиття площею 24 кв. м на стелі приміщення.

Крім того, 18.12.2014 року працівниками КП «Залізничне» було обстежено квартиру відповідача та складено відповідний акт № 123, яким встановлені в квартирі відповідача: деформація підлоги - 28 кв. м, деформація дверного полотна в санвузлі, відшарування шпалер.

В результаті цих обстежень було встановлено, що причиною залиття виявився порив приладу центрального опалення, який не відповідає проекту забудови будинку, самовільно влаштований власником вище розташованої квартири АДРЕСА_1 - відповідачем у справі. На встановлений відповідачем прилад обігріву, що спричинив аварійну ситуацію, обслуговуючій організації сертифікату надано не було.

25.12.2015 року за зверненням позивачки було повторно обстежено нежитлове приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 на предмет залиття, яке сталося 15.12.2015 року, та складено акт № 124 від 25.12.2014 року, яким встановлені наступні сліди залиття:

-в коридорі, площею 19,90 кв. м: на стелі відшарування штукатурного шару з водоемульсійним пофарбуванням, на стіні пошкодження шпалер;

-в кімнаті, площею 1,60 кв. м: деформація дверного полотна та дверної коробки, на стелі (водоемульсійне пофарбування) утворення тріщин, на стіні пошкодження шпалер;

-в кімнаті, площею 1,10 кв. м: деформація дверного полотна та дверної коробки, на стелі (водоемульсійне пофарбування) утворення тріщин;

-в кімнаті, площею 2,80 кв. м: деформація дверного полотна та дверної коробки, на стелі відшарування штукатурного шару з водоемульсійним пофарбуванням, на стіні пошкодження шпалер;

-в кімнаті, площею 14,70 кв. м: деформація дверного полотна та дверної коробки, на стелі відшарування штукатурного шару з водоемульсійним пофарбуванням, на стіні пошкодження шпалер.

Причиною залиття виявився той же порив алюмінієвого литого приладу центрального опалення, самовільно влаштованого, зі слів відповідача, близько семи років тому після демонтування чавунного, який було передбачено проектом забудови вищевказаного житлового будинку.

Відповідач не заперечував, що 15.12.2014 року в його квартирі стався розрив секції радіатору опалення, внаслідок чого відбулося залиття його квартири та приміщень позивачки водою з системи опалення будинку, про що 16.12.2014 року ним до Комунального підприємства «Залізничне» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації було подано заяву з проханням про обстеження квартири і складання акту про залиття. 17.12.2014 року ним така ж заява до КП «Залізничне» була подана повторно.

18.12.2014 року до квартири відповідача для обстеження та складання акту прибули посадові особи КП «Залізничне», які складали акт №123 від 17.12.2014 року про залиття приміщення позивачки.

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок /квартиру/, зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Ст.177 ЖК України встановлено, що громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання

Такий же обов'язок на власників квартир, наймачів та орендарів квартир покладено і п.п.18 та 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року, згідно з якими останні зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків.

Відповідно до п. 6 цих Правил власники житлових будинків зобов'язані, зокрема здійснювати своєчасне проведення їх ремонту; забезпечувати технічне обслуговування конструктивних елементів і технічного обладнання. При наявності несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

У разі аварії і залиття квартир обов'язком організації, яка здійснює технічне обслуговування житлового будинку, в якому сталося залиття, є у терміновому порядку після отримання звернення (заявки), створити комісію, обстежити приміщення та скласти відповідний акт, як того вимагає пункт 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року. Акт про залиття за своєю формою повинен відповідати Додатку 4 до вищезазначених Правил.

В ньому повинно бути обов'язково відображено наступне: дата складання акта; прізвища, ім'я, по батькові та посади членів створеної комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника квартири, якому нанесено шкоду; адреса, за якою розташована квартира, в тому числі й поверх; прізвище, ім'я, по батькові власника (або наймача, або орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття, адреса цієї квартири, в тому числі й поверх; характер, наслідки залиття та чітко зазначені його причини; перелік ушкоджень, що виникли внаслідок залиття, обсяги необхідного ремонту; висновок комісії про те, з чиєї вини сталося залиття, а також яких заходів необхідно вжити для усунення його негативних наслідків. Акт має бути підписаний всіма, без виключення, членами комісії та затверджений керівником організації, яка здійснює технічне обслуговування житлового будинку. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою.

Як вбачається зі змісту актів №123 від 17.12.2014 року та №124 від 25.12.2014 року, вони відповідають вказаним нормам закону, складені в присутності як потерпілої, так і винної особи, хоча і окремо з кожним, після обстеження членами комісії як приміщень позивачки, так і квартири відповідача, з визначенням дійсної конкретної причини залиття квартири, яку відповідач не спростував, з вказівкою на обсяг та причини пошкодження. Тому дані акти можуть бути прийняті судом належним та допустимим письмовим доказом у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів вимог ст.ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів, які мають значення для справи.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди; тобто саме відповідач має доводити відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Таким чином, на підставі вказаних актів за відсутності з боку відповідача належного спростування і доводів відсутності його вини, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача та причинний зв'язок із завданням шкоди, виходячи з того, що відповідач як власник квартири, який зобов'язаний контролювати технічний стан свого майна, не впорався з даним обов'язком та в такому разі саме він як власник квартири повинен відповідати за спричинення шкоди внаслідок залиття.

Між тим, з метою визначення вартості нанесених збитків, завданих залиттям квартири, позивачка звернулась до спеціалістів Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство Експертної Оцінки» (сертифікат Фонду державного майна України суб'єкта оціночної діяльності № 16435/14 від 14.05.2014 року), які на підставі Договору № 14 від 24.12.2014 року щодо проведення оцінки вартості проведення відновлювального ремонту приміщення після його залиття склали висновок про вартість проведення відновлювального ремонту (з податком на додану вартість) нежитлового приміщення (група приміщень № 45), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яка становить 36 868 грн.

Однак у висновку TOB «Агентство Експертної Оцінки» визначено розмір відновлювального ремонту, а розмір не матеріальної шкоди, завданої позивачці, який має визначатись згідно з нормою ст. 1192 ЦК України, тобто з урахуванням ступеню зношеності оздоблювальних покриттів, способу та інтенсивності використання приміщення до залиття, а тому такий висновок не може бути прийнятий до уваги як належний та допустимий доказ завданої позивачці шкоди в розумінні ЦПК України.

У зв'язку з цим за клопотанням представника позивачки була призначена судова експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, висновком № 12209/15-43 від 19.11.2015 року якого визначена вартість ремонтно-відновлювальних робіт, необхідних провести для ліквідації наслідків залиття, яке мало місце 15.12.2014 року, нежитлових приміщень, (група приміщень №45), загальною площею 40,10 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, яка згідно даних візуально-інструментального обстеження станом на час проведення дослідження становить 21770,40 грн.

При цьому встановити відповідність радіатору, розміщеному в квартирі відповідача, проектно-технічній документації даного будинку та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також технічну причину розриву цього радіатору, внаслідок розриву якого були залиті приміщення позивачки, не виявилось можливим, оскільки вказаний радіатор за фактом замінений (демонтований) та проектну документацію на інженерні системи опалення будинку по АДРЕСА_1 не було отримано.

За викладених обставин, вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди є обґрунтованими частково та підлягають задоволенню у визначеному висновком судової експертизи розмірі - 21770,40 грн.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки пропорційно до розміру задоволених вимог витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, оплату яких здійснених позивачкою в розмірі 5376 грн., - в розмірі 3226 грн. та судовий збір в сумі 230,80 грн.

Щодо вимог позивачки про стягнення витрат в розмірі 1600 грн., які були понесені нею внаслідок надання оціночних послуг поза межами судового процесу, то вони не є такими, що входять у межі судових витрат, право на які виникло у позивачки в зв'язку з визначенням розміру завданої матеріальної шкоди та пред'явлення по вимог до відповідача.

Керуючись ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіям, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Комунальне підприємство «Залізничне» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про відшкодування шкоди внаслідок залиття задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок залиття шкоду в розмірі 21770,40 грн., витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, в розмірі 3226 грн., судовий збір в сумі 230,80 грн.

В решіт позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: