АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3566/15-ц 22-ц/774/808/К/16
Справа № 212/3566/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/808/К/16 Водопянов С.М.
Категорія 53 ( ІV) Доповідач Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В.,

секретар: Петренко К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 ,

представника Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» - Коберідзе Марини Костянтинівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про визнання незаконним наказу в частині формулювання причин звільнення, зміни формулювання звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» ( надалі - ДП «ЦСЕНСМ») про визнання незаконним наказу в частині формулювання причин звільнення, зміни формулювання звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він був прийнятий на роботу на Запорізьку філію ДП «ЦСЕНСМ» на посаду інженера відповідно до наказу № 1/30 від 02 вересня 2013 року. Згідно наказу № 301/13 від 02 жовтня 2013 року переведений на посаду завідуючого Розівської сортодослідної станції Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Далі, за наказом № 148-к від 11 липня 2014 року переведений на посаду завідуючого Бердянської сортодослідної станції Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та одночасно за позивачем закріплено постійне місце роботи на Розівській станції наказом № 16/1-в від 24 березня 2014 року, цим же наказом встановлено доплата за розширення зони обслуговування.

01 квітня 2015 року позивач написав заяву про звільнення за власним бажанням за п. 3 ст. 38 «Систематичне невиконання умов трудового договору». Двічі надіслав її електронною поштою до головного підприємства міста Києва та до Запорізької філії. Лише 22 квітня 2015 року поштовим листом, позивач отримав трудову книжку з записом про звільнення його з роботи згідно п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Після уточнення позовних вимог у вересні 2015 року позивач просив суд визнати Наказ № 67/1-к від 07 квітня 2015 року про звільнення 02 квітня 2015 року за п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України незаконним, визнати процедуру звільнення на підставі п.1 ст.41 такими, що не відповідають Кзпп України, змінити формулювання звільнення на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України на ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, зобов'язати відповідача змінити запис в трудовій книжці; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 30.09.2015 року в сумі 33 389,48 грн. ; стягнути у відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ № 67/1-к від 07 квітня 2015 року про звільнення з посади ОСОБА_2 за пунктом 1 ст. 41 КЗпП України.

Стягнуто з Державного підприємства «Центр сертифікації експертизи насіння та садівного матеріалу» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу, станом на 29 січня 2016 року в сумі 56 008,16 грн., у відшкодування моральної шкоди - 2000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В апеляційній скарзі відповідач ДП «ЦСЕНСМ», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, вважає, що суд не взяв до уваги грубе порушення позивачем ОСОБА_2, посадових обов'язків щодо самовільної реалізації озимої пшениці без погодження із керівництвом та розпорядження отриманими коштами.

Суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів письмового ознайомлення позивача із посадовими інструкціями, що не відповідає письмовим матеріалам справи.

Судом не врахований Акт ревізії фінансово-господарської діяльності відповідача та його структурних підрозділів від 06 липня 2015 року, яким встановлений факт незаконної реалізації ОСОБА_2 сільськогосподарської продукції. Судом не взято до уваги локальні нормативно-правові акти підприємства.

Судом не взято до уваги, що відповідач був позбавлений можливості відібрати пояснення від позивача, у зв'язку із його відсутністю на робочому місці.

В порушення ч.3 ст.235 КЗпП України при визнанні незаконним наказ про звільнення позивача за п.1 ст.41 КЗпП України, суд не визначив точне формулювання причин звільнення та не зазначив відповідну статтю ( пункт) закону.

Судом невірно визначено розмір середнього заробітку позивача в сумі 269,27 грн., не взято до уваги розрахунок бухгалтера, за яким середньоденний заробіток складає 148,29 грн. Позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування компенсації моральної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що наказом № 148-к від 11 липня 2014 року позивач ОСОБА_2 переведений на посаду завідуючого Бердянської сортодослідної станції Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та одночасно за позивачем закріплено постійне місце роботи на Розівській станції наказом № 16/1-в від 24 березня 2014 року. , цим же наказом встановлено доплата за розширення зони обслуговування.

01 квітня 2015 року ОСОБА_2 була подана заява про звільнення за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 «Систематичне невиконання умов трудового договору». ( а.с. том 1)

Наказом ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» від 07 квітня 2015 року № 67/1-к ОСОБА_2 звільнено з посади завідувача Бердянської сортодослідної станції Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 02 квітня 2015 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, п.1 ст.41 КЗпП України. Підставою для звільнення зазначено: доповідна записка ОСОБА_4 від 07 квітня 2015 року № 40/1 та службова записка ОСОБА_5від 07 квітня 2015 року ( а.с.169 том 1).

22 квітня 2015 року поштовим листом, ОСОБА_2 отримав трудову книжку з записом про його звільнення згідно п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача за п.1 ст.41 КЗпП України відбулось відповідачем з порушенням трудового законодавства, у зв'язку із чим визнав наказ незаконним, стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або повноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, звільнення на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, викладених у ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Згідно з вимогами ст. 149 КЗпП України до прийняття рішення про звільнення керівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків у нього мають бути витребувані письмові пояснення. Не можна звільнити за порушення, яке вже потягнуло застосовування інших видів дисциплінарних стягнень.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

На час звільнення позивача ОСОБА_2 та прийняття наказу від 07 квітня 2015 року, підприємством не доведено наявність підстав для звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України та не дотримано порядку звільнення позивача, передбаченого нормами трудового законодавства.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на неврахування висновків Акту ревізії фінансово-господарської діяльності відповідача та його структурних підрозділів від 06 липня 2015 року, оскільки Акт складено після звільнення позивача, тому не може бути ураховано для вирішення спірного питання. На час звільнення Акту не існувало.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про невірне застосування розміру середньоденного заробітку позивача для визначення та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки вони не відповідають матеріалам справи. З довідки наданою запорізької філії ДП «ЦСЕНСМ» за № 184 від 16.09.2015 року, заробітна плата ОСОБА_2 за лютий становила 5353,11 грн., за березень 2015 року - 5148,33 грн. ( а.с.211 том 1 ), що з урахування кількості робочих днів у дані місяці середньоденний заробіток становить 269,27 грн., як визначено судом першої інстанції та враховано при стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для зміни формулювання звільнення позивача ОСОБА_2 такими, що не відповідають матеріалам справи.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.38 КЗпП України та вимог ст.214 ЦПК України при ухваленні рішення суду належить з'ясувати , чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача щодо порушення трудових прав працівника, а також щодо порушення відповідачем норм трудового законодавства, чи підтверджуються ці обставини доказами, що надали сторони.

Відповідно до службових записок позивача ОСОБА_2, як завідувача станції Розівського СДС, що містяться в матеріалах справи, адресованих на ім'я Директора Запорізької філії ДП ««ЦСЕНСМ» та директора ДП ««ЦСЕНСМ», убачається що у період з лютого 2014 року по березень 2015 рік неодноразово були звернення до керівництва з приводу виплати заборгованості співробітникам Розівзської сортодослідної станції по заробітній платі, яка у лютому 2014 року становила 4 місяці, у лютому 2015 року - 8 місяців ( а.с. а.с.134-136 том 1).

З відповіді наданої на звернення громадян головою запорізької районної державної адміністрації запорізької області від 19.03.2015 року за вих. № 21-Т-0015-УГЛ убачається, що Листом від 18.03.2015 року за вих. №29 керівник ДП «ЦСЕНСМ» ОСОБА_4 повідомив, що заборгованість по заробітній платі за грудень 2014 р., січень , лютий 2015 р. зарахована на картковий рахунок. Проте не може бути виплачена у зв'язку із арештом розрахункових рахунків Запорізької філії ДП «ЦСЕНСМ» ( а.с.136 том 1 ).

Відповідно до службових записок працівникам Розівзської сортодослідної станції ДП «ЦСЕНСМ» заробітна плата не виплачувалась у період з грудня 2014 року по березень 2015р. ( а.с.137-141 том 1).

Відповідно до Довідки, виданої за вих..№97/2 від 01.09.2014 року Директором Запорізької філії ДП ««ЦСЕНСМ» загальна заборгованість по авансовим звітам перед ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2013 року по 01.09.2014 року становить 17220,13 грн.

Згідно довідки Запорізької філії ДП «ЦСЕНСМ» за вих..№66 від 22.04.2015 року станом на 08 квітня 2015 р. заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_2, становить 4692,76 грн. ( а.с.12 том 1 )

З досліджених колегією суддів доказів убачається, що відповідачем ДП «ЦСЕНСМ» заробітна плата виплачувалась із значним порушенням строків її виплати, встановлених у ст. 115 КЗпП України.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування даної інформації, щодо відсутності заборгованості по заробітній платі та своєчасній виплаті працівникам Розівзської сортодослідної станції, та зокрема ОСОБА_2

На підставі наведеного судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим, а позивачем доведено порушення відповідачем законодавство про працю та ОСОБА_2 мав право на звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Діями відповідача, що виразилися в ухиленні від розгляду та прийняття рішення по заяві ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю, порушено трудові права позивача та його звільнення за ч. 1 ст. 41 КЗпП України є незаконним.

Тому, на думку колегії суддів, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зміну формулювання звільнення ухвалено із порушенням вимог п.3 ст.309 ЦПК України, тому підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про їх задоволення та зміну формулювання звільнення ОСОБА_2 з п.1 ст.41 КЗпП України на п.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги відповідача, щодо визначеного судом першої інстанції розміру компенсації моральної шкоди, вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди, суд в повній мірі врахував положення статті 237-І КЗпП України та роз'яснення Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, викладені в пункті 9, а також характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, вимушеність змін у його життєвих стосунках на необхідність додаткових зусиль для організації його життя.

З урахуванням того, що у житті позивача не відбулось істотних змін, у нього було волевиявлення щодо звільнення з підприємства відповідача, що підтверджується його заявою, тому у зв'язку зі зміною формулювання звільнення, колегія суддів вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди у 2000 грн. є завищеним , а тому підлягає зменшенню до 500 грн., а судове рішення в цій частині зміні, відповідно до п. 1 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.1,3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про зміну формулювання звільнення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Змінити формулювання звільнення ОСОБА_2 з п.1 ст.41 КЗпП України на п.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю. Зобов'язати Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» внести відповідний запис у трудову книжку.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року в частині стягнення з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди змінити та зменшивши з 2000 грн. до 500 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Н.М. Грищенко

Судді: Л.А. Братіщева

Л.В. Митрофанова