Справа №468/1862/15-ц 01.03.2016 01.03.2016 01.03.2016
Провадження №22-ц/784/529/16
Справа № 468/1862/15-ц Головуючий першої інстанції: Бойко Л.Л.
Провадження № 22-ц/784/529/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Шолох З.Л., Довжук Т.С.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4 і ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Світоч» ( далі - СТОВ «Світоч») про стягнення заборгованості по орендній платі,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до СТОВ «Світоч» про стягнення заборгованості по орендній платі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що їй на праві приватної власності на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 належить 14,2 гектара землі. 02 грудня 2010 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років для вирощування сільськогосподарських культур.

Умовами договору було обумовлено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: грошова - не менше 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на день укладення договору становила 6400грн., спосіб внесення готівкою. Передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції,

За твердженням позивачки, в період з 2012 р. по 2015 р. відповідач сплачував орендну плату частково, без застосування коефіцієнта 1, 756 до нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1185 від 31 жовтня 2011 року «Про внесення змін до «Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів», у зв'язку з чим виникла заборгованість по орендній платі (з урахуванням індексу споживчих цін (інфляції) до нормативної грошової оцінки землі та суми пені) в загальному розмірі 64 396грн. 93 коп.

Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з СТОВ «Світоч» на її користь заборгованість по орендній платі в розмірі 64 396 грн. 93 коп.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність рішення фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору не передбачено збільшення розміру орендної плати в односторонньому порядку, без укладення додаткової угоди сторонами, та немає підстав для застосування додаткового коефіцієнту для збільшення нормативної грошової оцінки землі при обчислені орендної плати, так як Методика, на яку посилається позивач, стосується обчислення орендної плати для земель державної і комунальної власності.

З такими висновками суду слід погодитися, так як вони відповідають нормам матеріального права і дослідженим обставинам справи.

Так, згідно частин 1-3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладання сторонами договору оренди) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю")

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтями 24, 25 Закону передбачені права та обов'язки орендодавця та орендаря, зокрема, орендодавець зобов'язаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є суттєвими умовами договору оренди землі.

Після досягнення сторонами домовленості з питань орендної плати та інших істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі", підписання договору оренди та його реєстрації він набуває чинності та може бути змінений лише за взаємною згодою сторін, у тому числі й у частині розміру орендної плати. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ст. 792 ЦК України, ст.ст. 23, 30 Закону України "Про оренду землі").

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 належать земельні ділянки загальною площею 14,2 га, у тому числі 7,44 га - рілля, 2,48 га - пасовище, 4,28 га - зрошення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території Новопавлівської сільської ради Баштанського району. 20 жовтня 2010 року позивачка уклала з відповідачем договір оренди вказаних земельних ділянок строком на 5 років для вирощування сільськогосподарських культур, який 02 грудня 2010 року за № 85 був зареєстрований у Баштанському районному відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру земель (а.с. 5-10).

З матеріалів справи вбачається, що за 2011-2013 роки позивачці було нарахована відповідачем орендна плата по 6 400 грн. за кожен рік, тобто в розмірі, визначеному в пункті 9 договору оренди, в 2014 році - в розмірі 7000грн., а в 2015 році - в розмірі 9 800грн. Вказана орендна плата (за відрахуванням податку) щорічно, у передбачений договором строк сплачувалась відповідачем позивачці, що остання не заперечувала. Збільшення орендної плати відбувалось у зв'язку із збільшенням нормативної грошової оцінки земель та з урахуванням інфляції, як це передбачене п. 10 укладеного сторонами договору. При цьому так як коефіцієнт інфляції порівняно з 2010р. на протязі 2011р.,2012р.,2013р. років дорівнював 1, то орендна плата в цей період не індексувалась, в наступному індекс інфляції був застосований відповідачем, до того ж в односторонньому порядку, виходячи зі свого фінансового стану, ним було збільшено розмір орендної плати.

Таким чином, орендна плата за договором оренди відповідачем сплачена своєчасно, до 31 грудня кожного року, в розмірі, який визначено умовами договору, з урахуванням індексу інфляції та на підставі довідки компетентного органу про зміну розміру нормативної грошової оцінки землі з врахуванням інфляції, але без застосування коефіцієнту в розмірі 1,756, передбаченого пунктом 5 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою КМ України від 23 березня 1995 року №213, з відповідними змінами та доповненнями, внесеними на підставі постанови КМУ №1185 від 30 жовтня 2011 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно необґрунтованого не застосування відповідачем коефіцієнту 1,756 для визначення грошової оцінки земельної ділянки, починаючи з 2012р., що призвело до не донарахування орендної плати та виникнення боргу з орендної плати, є необґрунтованими з огляду на нижчевикладене.

На час укладення договору грошова оцінка землі була визначена згідно Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою КМУ № 213 від 23 березня 1995р. Постановою КМУ № 1185 від 31.10. 2011 року, на яку посилається позивач, було внесено зміни до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою КМУ № 213 від 23 березня 1995р., а саме пункт 5 Методики було доповнено абзацом такого змісту: «Для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 року (з урахуванням індексації ), застосовується коефіцієнт 1,756». Постанова набрала чинності з 1 січня 2012 року.

Оскільки, сторонами досягнуто домовленості щодо орендної плати, виходячи з грошової оцінки землі, яка зазначена в договорі, то до внесення змін до договору оренду відповідач правомірно при обчисленні розміру орендної плати виходив з даної грошової оцінки землі, що не суперечить Закону України "Про плату за землю". Вимога Закону України „Про плату за землю" стосовно щорічного уточнення грошової оцінки землі на коефіцієнт індексації і встановлення орендної плати в розмірі, не меншому ніж розмір земельного податку, є обов'язковою для суб'єктів договорів оренди земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, орендна плата за які централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється та використовується відповідно до цього Закону, і не носить обов'язкового характеру для угод інших суб'єктів землекористування. Це випливає з ч.2 ст. 21 Закону України „Про оренду землі", ст. 2, розділів 6,7 Закону України „Про плату за землю".

З матеріалів справи вбачається та підтверджено позивачкою у суді апеляційної інстанції, що вона не зверталась до відповідача з пропозицією щодо внесення змін до договору оренди в частині визначення грошової оцінки земельної ділянки після набрання чинності постанови КМУ № 1185 від 31.10. 2011 року, якою було передбачено застосування коефіцієнту 1,756 для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 року (з урахуванням індексації ). Крім того, не всі землі, передані позивачем в оренду, мають статус ріллі.

Згідно п. 13 укладеного сторонами договору оренди землі розмір орендної плати переглядається щорічно в разі: зміни розмірів земельного податку, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки, та в інших випадках, передбачених законом.

Підстав для автоматичного збільшення розміру орендної плати при збільшенні нормативної грошової оцінки землі не внаслідок інфляції, а із застосуванням додаткових коефіцієнтів для врахування змін у рентному доході, без укладення доповнень до діючого договору оренди, його умовами не передбачено.

Таких доповнень до договору оренди за час його дії між сторонами не укладалося.

Доводи позивачки про те, що відповідач сам повинен був внести зміни до договору оренди або ініціювати укладення додаткової угоди до договору оренди не відповідають вимогам діючого законодавства, а саме ст. 23 Закону України „Про оренду землі». Не передбачає такого обов'язку відповідача і укладений між сторонами договір оренди ( п. 34 договору оренди).

Окрім цього, із положень Методики, на яку посилається апелянт, вбачається, що для розрахунку нормативної грошової оцінки земель при обчисленні розміру орендної плати із коефіцієнтом 1,756, вона застосовується виключно для земель державної та комунальної власності. У всіх інших випадках, такі підстави для розрахунку орендної плати, повинні бути узгоджені сторонами за умовами договору оренди.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач в повному обсязі виконав свої зобов'язання по оплаті орендної платі за договором, змін до якого у встановленому порядку сторонами не вносилося, а тому вірно відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача зазначену ним заборгованість.

Неможна прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що в договорі оренди землі було неправильно визначено розмір орендної плати в сумі 6400грн., що менше 5% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки.

Так, згідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі"відносини, пов'язані з орендою землі регулюються також ЗК України, ЦК України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Договір оренди між сторонами був укладений з урахуванням волевиявлення ОСОБА_2, яка погодилася з його умовами, в тому числі і з грошовим еквівалентом орендної плати у розмірі 6400грн. Про те, що волевиявлення сторін було направлене на встановлення саме такого грошового еквівалента орендної плати свідчить те, що на протязі 5 років позивачка, як орендодавець, не висловлювала заперечень з цього приводу і не просила внести зміни до договору оренди в частині визначення грошового еквівалента орендної плати. То факт, що розмір орендної плати у сумі 6400грн. був зазначений в договорі оренди ще під час його укладення, спростовують доводи апелянта про те, що відповідач в односторонньому порядку вніс зміни до договору оренди та зменшив суму орендної плати.

Отже, суд повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості позову, ухваливши рішення, яке відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Т.С. Довжук

З.Л. Шолох