Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5420/14-ц Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 48 Доповідач Худяков А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 03 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.85) просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка була придбана за спільні кошти в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 03 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування постановленого рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 1993 року по 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7).

При розгляді справи судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі 15.04.2009 року була придбана квартира АДРЕСА_1, яка є спірною по справі.

Відповідно до ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 70 ч.1 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України.

Оскільки ОСОБА_2 не подала відповідно до цивільного-процесуального законодавства належних та допустимих доказів про придбання спірної квартири за її власні кошти, а суд їх не добув, рішення суду першої інстанції про визнання за позивачем 1/2 частини в зазначеній квартирі є правильним.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не довела доказами ті обставини, на які вона посилається в своїх запереченнях та доводах апеляційної скарги.

Отже, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги щодо визнання за позивачем право власності на 1/2 частину у спірній квартирі, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та обєктивному зясуванні обставин справи, прав і обовязків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, зясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався у своєму рішенні.

Відповідно до ч.1,2 ст.31 ЦПК України. Сторони мають рівні процесуальні права та обовязки. Крім прав та обовязків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач предявити зустрічний позов.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ч.2).

Як видно із змісту позовної заяви від 18.06.2014 року, позивач одночасно просив виділити йому у власність 1/2 частину спірної квартири та здійснити поділ спільного майна подружжя. Дані вимоги є не коректно сформульованими, оскільки позивач не просив виділи майно в натурі та не посилався на ст.367 ЦК України, а тому в уточненій позовній заяві не має зміни і підстав позову.

Враховуючи викладене, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді