У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 06 квітня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О. суддів:Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,Мартинюка В.І., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Донецької області від 04 листопада 2015 року, в с т а н о в и л а: У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що за місцем проживання відповідача - в будинку АДРЕСА_1 - встановлено прилад обліку електричної енергії. 07 листопада 2006 року між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») та відповідачем укладено договір на поставку та користування електричною енергією, на його ім'я відкрито особовий рахунок, на який він перераховував грошові кошти за споживання електричної енергії. 06 листопада 2006 року ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго»замінено прилад обліку електричної енергії та встановлений новий трифазний лічильник електричної енергії № НОМЕР_1, тип лічильника ЦЕ6803В. У попередньому, заміненому лічильнику передбачалось фіксування показників спожитої електроенергії квт/г семи цифрами. При встановленні нового електролічильника показники споживання електричної енергії в акті було зафіксовано як «0000000». 19 жовтня 2013 року рейдовою бригадою ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» проведено перевірку дотримання відповідачем правил користування електричною енергією та фіксування фактичних показників споживання електричної енергії. Після порівняння показників фактичного споживання електричної енергії та показників сплаченої електроенергії робітниками РЕМ було встановлено факт несплати відповідачем за споживання 37 244 кВт/год електричної енергії через невірне зазначення показників спожитої електроенергії в квитанціях на оплату за споживання електричної енергії. У зв'язку з недоплатою за спожиту електричну енергію за період з 07 травня по 19 жовтня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 10 528 гривень 90 копійок, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 09 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 04 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованість за електропостачання в сумі 10 528 гривень 90 копійок, понесені витрати по оплаті судового збору у сумі 364 гривні 60 копійок. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено виконання позивачем умов договору щодо розрахунку за надані послуги на підставі платіжних документів, виданих енергопостачальником, виходячи з чотиризначних показників лічильника. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з доведеності факту несплати відповідачем за споживання електричної енергії у розмірі 37 244 кВт/год через допущену помилку у зазначенні показників споживання, а тому дійшов висновку про стягнення на користь позивача заборгованості у розмірі 10 528 гривень 90 копійок. Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання електричної енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2006 року між сторонами укладено договір № 759 на поставку та користування електроенергією, в якому зазначено, що зовні у будинку встановлений прилад обліку (остання повірка проведена у 2005 році, показання 008539). Відповідно до п. 22 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, оплата спожитої електричної енергії може здійснюватись: за рахунковими книжками; за платіжними документами, які виписуються енергопостачальником; за карткою попередньої оплати. Порядок та форма оплати спожитої електричної енергії встановлюються договором. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що показання лічильника зазначалися з грудня 2008 року до січня 2010 року шестизначним номером (за січень 2009 року: початкові показники 001420, кінцеві - 001536). З лютого 2010 року за особовим рахунком на ім'я відповідача надходили квитанції на оплату, в яких зазначався період нарахування та показання лічильника з чотиризначним номером (за період з 04 березня по 22 квітня 2010 року, попередні показання 2303, поточні - 2380). Остання оплата за електроенергію з чотиризначним номером проведена ним 07 травня 2013 року за показником 4145. Вказані обставини встановлені рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2014 року, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирішуючи спір, апеляційний суд викладеного не врахував, залишивши поза увагою, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники. Таким чином, висновок апеляційного суду про доведеність факту несплати відповідачем за споживання електричної енергії через помилку у написанні показників споживання електричної енергії без врахування останньої цифри показників, що призвело до зменшення обсягу фактично спожитої енергії, не відповідає встановленим обставинам. Крім того, апеляційний суд помилково взяв до уваги посилання позивача в обгрунтування розміру неоплаченої електричної енегії на те, що вартість визначена не за останніми тарифами на час останньої оплати у травні 2013 року, а за тарифами, починаючи з 2006 року - з часу встановлення електролічильника, виходячи з норм середнього споживання електроенергії, оскільки за змістом п. 5.1 договору оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показань приладу обліку в строк не пізніше 10 днів з дня отримання рахунку квитанції за чинними тарифами. Натомість, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, а апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, у порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити. Рішення апеляційного суду Донецької області від 04 листопада 2015 року скасувати, рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09 липня 2015 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк О.М.Ситнік І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік