Головуючий суду 1 інстанції - : ОСОБА_1
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 417/1932/16-ц
Провадження № 22ц/782/293/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2016 року

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Стахової Н.В., Коротких О.Г.,

за участю секретаря : Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 30 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

03 лютого 2016 року ОСОБА_2 (далі позивач або заявник) звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі відповідачі) в якому просив: в рівних частках стягнути з відповідачів на його користь суму боргу за договором іпотеки від 31 січня 2012 року в розмірі 683.212,40 гривень; звільнити від оплати або відстрочити оплату судових витрат; визнати поважними причини пропущення строку позовної давності.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 01 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі частини 2 статті 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив: ухвалу від 01 березня 2016 року скасувати, направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно з частиною 2 статті 121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повертаючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що заявник не виправив недоліки на які вказувалося в ухвалі суду від 05 лютого 2016 року, а також не надав документ про сплату судового збору.

Вищевказані висновки є помилковими, виходячи з наступного.

Так, під час вирішенні питання про прийняття заяви, головними та першочерговими є вимоги закону, які визначають, чи має заявник право на позов, і лише після позитивної відповіді на це питання перевіряється, чи додержується заявник порядку здійснення цього права. Повернення заяви є можливим лише у тому випадку, якщо позивач порушив певні умови, що визначають порядок здійснення права на подання позовної заяви, і не виправляє цього порушення.

ОСОБА_2 має право на позов про стягнення заборгованості за договором іпотеки. Відсутність у додатках до позовної заяви тексту договору, не наведення обґрунтованого розрахунку ціни позову з урахуванням курсу НБУ на день подання позову (як про це зазначено в оскаржуваній ухвалі), не є умовами, що визначають порядок здійснення права ОСОБА_2 на подання позовної заяви.

В ухвалі суду від 05.02.2016 року, якою позов ОСОБА_2 було залишено без руху, розмір несплачених позивачем судових витрат не конкретизовано. Прохання заявника про відстрочку оплату судових витрат взагалі не розглянуто. Через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику не можна, оскільки подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Не розглянувши заяву ОСОБА_2 про надання відстрочки оплати судових витрат, не конкретизувавши розмір несплачених позивачем судових витрат, зобовязавши позивача надати докази договір іпотеки від 31.01.2012 року, суд першої інстанції порушив встановлений статтею 122 ЦПК України порядок відкриття провадження у справі. За існуванням передбаченого частиною 2 статті 80 ЦПК України механізму попереднього визначення розміру судового збору, суд першої інстанції зазначену процесуальну дію проігнорував, чим ускладнив заявнику доступ до суду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Таким чином, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання у встановленому законом порядку.

Керуючись статтями 303, 307, 312-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 30 березня 2016 року скасувати.

Питання з вирішення відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором іпотеки передати на новий розгляд до Марківського районного суду Луганської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: