Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/5349/14 Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В. Провадження № 22-ц/778/9/16 Суддя-доповідач Спас О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

ОСОБА_4

на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернулося до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду, до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначало, що 08.12.2005 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №ZPVLGK00000550. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,96% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.12.2015 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення умов договору ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які мають вираз у залученні банком вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та обов'язку нести витрати зі сплати податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за Кредитним договором ОСОБА_4 станом на 17.07.2014 року має заборгованість 75 597 доларів США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2014 року складає 885 248,60 грн., яка складається з наступного: 17 379,74 доларів США - заборгованість за кредитом; 22 753,07 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 004,48 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 33 460,37 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором №ZPVLGK00000550 від 08.12.2005 року у розмірі 75 597,66 доларів США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2014 року складає 885 248,60 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошову суму у розмірі 380 966,47 грн., як заборгованість за кредитом. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені судові витрати у розмірі 1 729,75 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Банк доводить, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначає, що кредит за вказаним договором не отримувала, не погашала.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників Банку Букач Я.В., Кузьмінова Д.В., представника відповідача ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Банку підтвердження не знайшла і підлягає відхиленню, а апеляційна скарга відповідача має бути задоволеною.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів в його неупередженості, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не додержав вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Процесуальний закон визнає, що рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і вимогам ст. ст. 214, 215 ЦПК України, оскільки в ньому не вирішене питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, при цьому в мотивувальній частині рішення не відображено які докази беруться до уваги, а які відхиляються та з яких мотивів.

У відповідності до ст.ст. 526, 543, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов'язковим для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

08.12.2005 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №ZPVLGK00000550.

Відповідно до укладеного договору ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,96% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.12.2015 року.

Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця. У період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

У порушення умов договору ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала та має заборгованість.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, що вона кредит не отримувала і не погашала не мають свого підтвердження.

Всупереч вимогам ст.ст. вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують відповідача на засадах змагальності доводити свої заперечення переконливими, належними та припустимими доказами, доказів не надала.

Не погоджуючись із вказаними доводами колегія суддів виходить із ст. 204 ЦК України, якою встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Передбачена законом презумпція відповідачем не спростована, а тому наведені нею заперечення не приймаються апеляційним судом.

Крім того, наведені доводи спростовуються іншими доводами апеляційної скарги, в яких відповідач зазначає про неналежність доказів розміру заборгованості, що може мати місце лише у випадку наявності факту отримання та часткового погашення кредиту відповідачем.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості встановити розмір заборгованості, виходячи із наданих позивачем документів, знайшли своє підтвердження.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, ст.ст. 10 та 60 ЦПК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту права, яке вважає порушеним та зобов'язаний довести обставини, на які посилається, правову та фактичну підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором до предмету доказування належить розмір заборгованості.

За клопотанням відповідача апеляційним судом постановлено ухвалу про призначення судово-економічної експертизи, зокрема з такого питання: чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості умовам кредитного договору №ZPVLGK00000550 від 08.12.2005р. та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за даним кредитним договором? Якщо ні - визначити розмір заборгованості станом на 17.07.2014р.

За висновком №275-279-15 судово-економічної експертизи від 10.02.2016р. судового експерта сектора економічної та інших видів досліджень Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Доброхотова О.В. не підтверджується розрахунок заборгованості за договором, оскільки він не відповідає умовам кредитного договору №ZPVLGK00000550 від 08.12.2005р., в об'ємі наданих на дослідження документів розрахувати заборгованість ОСОБА_4 не надається за можливе (а.с.213-248).

На дослідження експерту надавалися усі матеріали цивільної справи, які має суд. Витребувані експертом оригінали документів Банком не надані у зв'язку із їх знищенням (а.с.135).

Суд взяв до уваги вказаний висновок та на його підставі, у сукупності з іншими доказами, що містяться у справі, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у зв'язку із неможливістю визначити суму, яка підлягає до стягнення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням вищевказаних норм процесуального і матеріального права, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 та ухвалення нового рішення в справі про відмову в задоволенні позову.

Відповідно, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарг Банку, який бажав повного задоволення позовних вимог, спростовані під час апеляційного розгляду справи, оскільки встановлена відсутність підстав для стягнення суми позову навіть частково.

У порядку ст.88 ЦПК України на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню з позивача документально підтверджені судові витрати, що становить 1827грн. судового збору (а.с.92).

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі 1827грн. (тисячу вісімсот двадцять сім гривень).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: