Провадження №22-ц/784/519/16
Справа № 486/1831/15-ц Головуючий в 1 інстанції - Падалка В.О.
Провадження № 22ц/784/519/16 Доповідач - Маляренко І.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Темнікової В.І., Данилової О.О.

За участю секретаря: Тищенка Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою через представника - ОСОБА_3, на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за заборгованість по аліментам,

ВСТАНОВИЛА:

29 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_2, просила стягнути неустойку (пеню) із заборгованості по аліментам.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 02.11.1996 року по 04.07.2002 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.01.2002 року з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 частки неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 17.01.2002 року та до його повноліття.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зазначеної постанови суду, за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів за період з 01.09.2012 року по 01.09.2015 року в сумі 26079 грн. 19 коп. Оскільки відповідач не навів причин затримки виплати аліментів, позивачка вважала, що заборгованість виникла з його вини, а тому просила стягнути з відповідача передбачену ст. 196 СК України неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення платежу за період з 01.09.2012 року по 01.09.2015 року, а саме, 7896.33 грн. Також просила стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір та витрати на правову допомогу.

В подальшому ОСОБА_1 збільшила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення платежу за період з 01.09.2012 року по 01.09.2015 року, яка складає 207989 грн. 11 коп. Також просила стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір в сумі 2079 грн. 89 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2300 грн.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за заборгованість по аліментам задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2012 року по 01.09.2015 року в розмірі 7935 гривень 08 копійок, а також судові витрати: 685 гривень 84 копійок витрат на правову допомогу та 79 гривень 75 копійок судового збору, а всього 8700 (вісім тисяч сімсот) гривень 67 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з тим, що при розрахунку пені за несвоєчасну сплату аліментів суд не застосував правову позицію Верховного Суду України, висловлену при розгляді цивільної справи № 6-2022цс15 від 25 листопада 2015 року, не взяв до уваги усталеної практики інших судів України, невірно розрахував розмір пені та розмір судових витрат, тобто допустив порушення норм матеріального та процесуального права; та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог за збільшеними позовними вимогами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, поданій через представника ОСОБА_3, йдеться про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і наявним в ній доказам, порушення судом норм матеріального права, що, на думку апелянта, дає підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цілому.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно дост. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції встановив, і ці обставини ніким не оспорюються, що з 02.11.1996 року по 04.07.2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.01.2002 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 частки неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 17.01.2002 року та до його повноліття.

На виконання зазначеної постанови Южноукраїнським міським судом Миколаївської області було видано виконавчий лист № 2-118/2002 від 24.01.2002 року.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме з таких міркувань виходив суд першої інстанції, і колегія суддів вважає його доводи в цій частині законними і обґрунтованими.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що суду при здійсненні розрахунку пені слід було керуватися правовою позицією Верховного Суду України, висловленою при розгляді цивільної справи № 6-2022цс15 від 25.11.2015 року, за якою нарахування пені здійснюється іншим шляхом, на увагу не заслуговують, оскільки постановою Верховного Суду України від 25.11.2015 року, винесеній при розгляді цивільної справи № 6-2022цс15, залишено без змін рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11.12.2014 року. А цим рішенням пеню за прострочення зі сплати аліментів нараховано саме так, як пізніше було визначено Верховним Судом України у правовій позиції, висловленій при розгляді цивільної справи № 6-94цс15 від 01.07.2015 року.

Судом також встановлено, що за період з 01.09.2012 р. по 01.09. 2015 р. у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 26120.50 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Не погоджуючись із зазначеним розміром заборгованості, відповідач ОСОБА_2 зазначав, що Южноукраїнським відділом ДВС надавались і йому самому, і до суду довідки, в яких нарахування розміру належних до сплати аліментів дуже відрізняється, і просив суд взяти наведене до уваги.

Дійсно, в матеріалах справи знаходяться довідки, складені Южноукраїнським відділом ДВС, а саме: № 810/1/238 від 24.09.2015 року (а.с.8), № 810/1/355 від 25.06.2015 року (а.с.41-42), № 810/1/671 від 03.12.2015 року (а.с.61а), № 810/1/432 від 04.01.2016 року (а.с.76).

Виходячи із матеріалів справи, пояснень представника Южноукраїнського відділу ДВС вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції з 21.02.2011 року перебуває виконавчий лист Южноукраїнського міського суду від 24.01.2002 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Нарахування заборгованості ОСОБА_2 проводилось державним виконавцем з урахуванням того, що починаючи з жовтня 2011 року боржник працював та отримував мінімальну заробітну плату.

За період з 24.12.2014 р. по 28.08.2015 р. нарахування заборгованості зі сплати аліментів проводилось у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у зв'язку з перебуванням платника аліментів на обліку в Южноукраїнському міському центрі зайнятості як безробітного, тобто з урахуванням того, що він не ухилявся від сплати аліментів (довідка про нарахування заборгованості по аліментним платежам від 25.06.2014 р. вих. № 810/1/355 та довідка про нарахування заборгованості по аліментним платежам від 03.12.2014 р. №810/1/671).

Після перевірки виконавчого провадження № 25180648 з примусового виконання виконавчого листа Южноукраїнського міського суду від 24.01.2002 №2-118

про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, державного виконавця було зобов'язано здійснити перерахунок заборгованості по аліментам, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 195 СК України, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Після здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів у вищезазначеному порядку заборгованість за період з 01.09.2012 р. по 01.09.2015 р. склала 26 120.50 грн.

При цьому із матеріалів справи вбачається, що як останній так і попередні розрахунки заборгованості по аліментам, відповідачем не оскаржувалися.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обгрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення спалити аліментів, але не може погодитись ні з розрахунком пені, зробленим позивачкою (з підстав, зазначених вище), ні з розрахунком розміру пені, зробленим судом.

Як вбачається із матеріалів справи, в тому числі і з вищенаведених довідок, виданих відділом державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, за спірний період, тобто з 01.09.2012 р. по 01.09.2015 р., ОСОБА_2 почав платити аліменти лише з грудня 2013 року, нерівномірно, дозвільними сумами, внаслідок чого і утворилась заборгованість з їх сплати.

Розраховуючи розмір пені, суд першої інстанції зазначив, що оскільки заплативши у грудні 2013 року аліменти у розмірі 4000 грн., ОСОБА_2 не вказав, за який місяць їх заплачено, то ця сума враховується ним на погашення заборгованості по аліментам за попередні 16 місяців, а саме, по 250 грн. щомісячно.

Також суд зазначив, що оскільки відповідачем в серпні 2014 року сплачена заборгованість по аліментам в сумі 2500 грн., а державним виконавцем було нараховано 1347, 57 грн., то різницю - 1152,43 грн. суд зараховує в рахунок сплати заборгованості за травень, червень та липень 2014 року, різницю ж між сплаченими в травні 2015 року аліментами у розмірі 473.70 грн. при необхідних до сплати 385.80 грн. слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості за попередній місяць - квітень 2015 року.

Зазначене, як вважає колегія суддів, є порушенням самого принципу нарахування пені, яка нараховується залежно від щомісячної сплати аліментів. В іншому випадку відбувається штучне зменшення розміру пені.

Розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів повинен складати 9127 грн. 44 коп., виходячи з наступного розрахунку: вересень 2012 року - 102.96 грн. ( 343.20 грн.х1%:100%х30 дн.); жовтень 2012 року - 358.93 грн. ( 1157.83 грн.х1%:100%х31 дн.); листопад 2012 року - 347.34 грн. ( 1157.83 грн.х1%:100%х30 дн.); грудень 2012 року - 358.92 грн. ( 1157.83 грн.х1%:100%х31 дн.); січень 2013 року - 423.88 грн. ( 1367.36 грн.х1%:100%х31 дн.);

лютий 2013 року - 382.86 грн. ( 1367.36 грн.х1%:100%х28 дн.); березень 2013 року - 423.88 грн. ( 1367.36 грн.х1%:100%х31 дн.); квітень 2013 року - 397.18 грн. ( 1323.92 грн. х1%:100%х30 дн.); травень 2013 року - 410.41 грн. ( 1323.92 грн. х1%:100%х31 дн.); червень 2013 року - 397.18 грн. ( 1323.92 грн. х1%:100%х30 дн.); липень 2013 року - 407.60 грн. ( 1314.87 грн. х1%:100%х31 дн.); серпень 2013 року - 407.60 грн. ( 1314.87 грн. х1%:100%х31 дн.); вересень 2013 року - 394.46 грн. ( 1314.87 грн. х1%:100%х30 дн.);

жовтень 2013 року - 408.65 грн.( 1318.24 грн. х1%:100%х31 дн.); листопад 2013 року - 395.47 грн. ( 1318.24 грн.х1%:100%х30 дн.); грудень 2013 року - заборгованості немає; січень 2014 року - 441.38 грн. ( 1423.83 грн. х1%:100%х31 дн.); лютий 2014 року - 398.67 грн. ( 1423.83 грн. х1%:100%х28 дн.); березень 2014 року - 131.38 грн. ( 1423.83 грн. -1000 грн.х1%:100%х31 дн.); квітень 2014 року - 107.13 грн. ( 1357.11 грн. -1000 грн.х1%:100%х30 дн.); травень 2014 року - 420.70 грн. ( 1357.11 грн. х1%:100%х31 дн.);

червень 2014 року - 107.13 грн. ( 1357.11 грн. -1000 грн.х1%:100%х30 дн.); липень 2014 року - 231.74 грн. ( 1347.57 грн. - 600 грн.х1%:100%х31 дн.); серпень 2014 року - заборгованості немає; вересень 2014 року - 288.47 грн. ( 1347.57 грн. - 386 грн. грн.х1%:100%х30 дн.); жовтень 2014 року - 319.43 грн. ( 1380.42 грн. - 350 грн. грн.х1%:100%х31 дн.); листопад 2014 року - 264.12 грн. ( 1380.42 грн. - 500 грн. грн.х1%:100%х30 дн.); грудень 2014 року - 427.93 грн. ( 1380.42 грн. х1%:100%х31 дн.);

січень 2015 року - 75.64 грн. ( 385.80 грн. - 141.79 грн. х1%:100%х31 дн.); лютий 2015 року - 39.87 грн. ( 385.80 грн. - 243.39 грн.х1%:100%х28 дн.); березень 2015 року - 49.45 грн. ( 385.80 грн. - 226.30 грн.х1%:100%х31 дн.); квітень 2015 року - 42.53 грн. ( 385.80 грн. - 244.01 грн.х1%:100%х30 дн.); травень 2015 року - заборгованості немає; червень 2015 року - 85.51 грн. ( 385.80 грн. -100.74 грн.х1%:100%х30 дн.); липень 2015 року - 5.95 грн. ( 385.80 грн. - 366.60 грн.х1%:100%х31 дн.); серпень 2015 року - 73.09 грн. ( 490.43 грн. - 254.65 грн.х1%:100%х31 дн.).

Безпідставними вважає колегія суддів викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи стосовно того, що зміна державним виконавцем щомісячного розміру належних до сплати аліментів зумовила виникнення заборгованості, оскільки він платив аліменти у тому розмірі, який був визначений державним виконавцем.

Всі питання щодо погашення заборгованості по аліментах вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, а шляхи вирішення даного питання передбачені вимогами Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як уже зазначалося вище, згідно із наявними в матеріалах справи доказами, відповідач ОСОБА_2 за період, зазначений позивачкою і взятий за основу розрахунку судом, платив аліменти нерівномірно: за період з вересня 2012 року по листопад 2013 року не платив взагалі, потім у грудні 2013 року заплатив 4000 грн., у березні, квітні та червні 2014 року - по 1000 грн., не зазначаючи призначення цих сум, тому їх враховано як сплату аліментів за місяці сплати.

Доводи представника відповідача щодо того, що ці виплати свідчать про погашення ним заборгованості за попередні місяці відповідно до помилково нарахованих державним виконавцем сум, колегія суддів до уваги не бере, оскільки, як уже зазначалося вище, сплата цих сум впливає на розмір заборгованості, а не на розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Надалі відповідач недоплачував навіть тих сум, які було нараховано, виходячи з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки 15000 грн. на погашення заборгованості, на які посилається представник відповідача, сплачено після періоду, зазначеного відповідачкою і взятого судом для розрахунку пені, їх сплата на розмір пені за даний період ніяким чином не впливає.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задовольняється частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 2079.89 грн. (квитанції - а. с. 2,43), із заявленої суми пені у 207989.11 грн. підлягає задоволенню, як уже зазначалося вище, 9127.44 грн., тобто 4.39%.

Отже стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає судовий збір у сумі 90.68 грн. (2079.89 грн. х 4.39% : 100%).

Що стосується незгоди ОСОБА_1 з розміром стягнутих судом першої інстанції витрат у розмірі 685.84 грн., сплачених за надання правової допомоги, то колегія суддів враховує наступне.

Так, зазначені позивачкою витрати на правову допомогу у розмірі 2300 грн. не підтверджені документально, оскільки в матеріалах справи відсутні квитанції чи інші належні платіжні документи про сплату зазначеної суми, а наявні в матеріалах справи акти приймання виконаних робіт (а.с. 51-54) та копії товарних чеків (а.с. 55-58) про прийняття від позивачки коштів особою, яка надавала правову допомогу, не є належними фінансовими документами, що підтверджують сплату коштів адвокату, оскільки документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, повинні бути оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанцією до прибуткового касового ордеру, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу чи гонорару).

Проте оскільки апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині стягнення з нього 685.84 грн. витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає за можливе рішення суду в частині залишити без змін.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану через представника - ОСОБА_3, відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2016 року залишити без змін в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 685 гривень 84 копійок витрат на правову допомогу;

в іншій частині - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2012 року по 01.09.2015 року в розмірі 9127 (дев'ять тисяч сто двадцять сім) гривень 44 копійки і судові витрати у сумі 91 гривня 31 копійка.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: