Справа № 165/2578/15-ц
Провадження № 2/165/43/16
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

01 квітня 2016 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ушакова М.М.,

з участю секретаря Лубаєвської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

встановив:

23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

25 січня 2016 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву. Просить суд надати дозвіл на оформлення усіх необхідних для перетину кордону проїзних документів на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди її батька ОСОБА_2 та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України громадянці України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2 до країн Шенгенської зони, Болгарії, Туреччини, Єгипту, Об'єднаних Арабських Еміратів у супроводі матері ОСОБА_1 на строк 3 (три) роки, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 26 листопада 2011 року було укладено шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у шлюбі народилась донька ОСОБА_3, 27 серпня 2014 року шлюб розірвано. З моменту розірвання шлюбу та до даного часу донька ОСОБА_3 проживає з позивачем і перебуває на повному її утриманні. Відповідач з моменту розірвання шлюбу не бере жодної участі у вихованні дитини. Позивач вказує, що з метою досудового врегулювання даного спору вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон для відпочинку і оздоровлення. Однак відповідач такого дозволу не надавав, з цього приводу спричиняв сварки, які супроводжувались погрозами фізичної розправи з позивачем, свою відмову щодо надання дозвілу відповідач ні чим не обґрунтовував. Позивач вважає, що така позиція відповідача по відношенню до їхньої неповнолітньої дочки шкодить її інтересам та не сприяє їъ всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими обов'язками. Крім того позивач зазначила, що відносно відповідача у Нововолинському міському суді знаходиться справа по обвинуваченню відповідача у кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.307 КК України, а саме незаконному збуті наркотичних речовин, вчиненому повторно. Тому позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх та неповнолітньої дочки прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, від її імені діє представник ОСОБА_4, який подав до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності, стягнути судові витрати в розмірі 160,00 грн. за розміщення оголошення в газеті, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті "Волинь-нова", про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Представник третьої особи: служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради ОСОБА_5 подала до суду письмову заяву, просила справу розглянути у її відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із рішення Нововолинського міського суду Волинської області, яке набрало законної сили 09 вересня 2014 року вбачається, що шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 26 листопада 2011 року у відділі РАЦС Нововолинського МУЮ Волинської області, актовий запис №414 - розірвано (а.с.4).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 13.11.2012 року вбачається, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 записані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, про що зроблено відповідний запис за №571 (а.с.5).

Із акту складено сусідами позивача від 15 грудня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Батько малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 жодного разу не приходив до своєї дочки, участі у її вихованні не приймає (а.с.39).

Із витягу медичної картки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що дитина хворіє, у зв'язку із чим потребує оздоровлення (а.с.41-46).

Судом встановлено, що між сторонами по справі виникали суперечки та конфлікти, відповідач погрожував позивачу фізичною розправою. Дані обставини підтверджено, висновками за матеріалами ЄО Нововолинського МВ УМВС та листами Нововолинського МВ УМВС на ім'я позивача щодо дій відповідача (а.с.47-54).

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У принципі 2 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до принципу 4 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині має належати право на здоровий ріст та розвиток.

Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному громадянину свободу пересування, вільне право залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Зважаючи на ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 8 СК України встановлює, що особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Частиною другою ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини.

Згідно з нормам ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Таке представництво дитини батьками можливо як після порушення прав дитини, так і для попередження можливого порушення.

Відповідно до норм ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З огляду на ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків можливий на підставі рішення суду.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на встановлені судом обставини, спір між сторонами виник у зв'язку з ігноруванням відповідачем необхідності вчинення дій нотаріального характеру щодо надання згоди одного з батьків на виїзд дітей за кордон.

З огляду на матеріали справи, неможливість отримання позивачем ОСОБА_1 від відповідача ОСОБА_2 заяви з дозволом на тимчасовий виїзд дитини за межі України та оформлення необхідних документів для цих поїздок обумовлено саме антагоністичними відносинами між ними, як батьком та матір'ю через особисті стосунки, а це призводить до порушень прав дитини.

Чинним законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи медичні документи, малолітня дочка сторін по справі потребує оздоровлення.

Відповідач не маючи істотних та обґрунтованих заперечень, практично чинить позивачу перешкоди у здійсненні її обов'язків, передбачених ст. 51 Конституції України та ст. 150 СК України.

Суд зважає на те, що у позивача ОСОБА_1 з огляду на поведінку відповідача ОСОБА_2 відсутні гарантії отримання згоди від нього у вигляді оформленої нотаріально заяви про надання згоди на виїзд дітини за кордон, при розгляді даної справи не було встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування в інших країнах, позовні вимоги заявлені саме в інтересах малолітньої дитини, яка часто хворіє та потребує відпочинку та оздоровлення і у зв'язку з цим суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та дозволяє позивачу ОСОБА_1 матері дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виготовити усі необхідні проїзні документи на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди її батька відповідача ОСОБА_2 та надає дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України громадянці України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу її батька відповідача ОСОБА_2 до країн Шенгенської зони, Болгарії, Туреччини, Єгипту, Об'єднаних Арабських Еміратів у супроводі матері позивача ОСОБА_1 на строк 3 роки, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позовних вимог суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 487,20 грн. судових витрат по оплаті судового збору, 160,00 грн. за розміщення оголошення в газеті, всього: 647, 20 грн. судових витрат, що підтверджується документально та пропорційно до задоволення позовних вимог (а.с.1, 71,74,75).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 266 ЦПК України, на підставі ст. ст. 141, 150, 151, 152, 153, 154, 155, 157, 160 сімейного Кодексу України, ст. 1-5 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, Постанови Кабінету міністрів України №57 від 27.01.1995р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Дозволити ОСОБА_1 матері дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виготовити усі необхідні проїзні документи на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди її батька ОСОБА_2.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України громадянці України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2 до країн Шенгенської зони, Болгарії, Туреччини, Єгипту, Об'єднаних Арабських Еміратів у супроводі матері ОСОБА_1 на строк 3 (три) роки, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 487,20 грн. судових витрат на сплату судового збору, 160,00 грн. за розміщення оголошення в газеті, всього: 647 (шістсот сорок сім) грн. 20 грн судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.М. Ушаков