Справа № 212/9157/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 в складі :

головуючого судді : Т.І. Тимошенко

за участі секретаря судового засідання : І.О. Мариненко

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участі представника позивача ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 представника відповідача ОСОБА_6 в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом : ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_7 звернувся до Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_7 суду у своїй позовній заяві зазначив, що 27 жовтня 2010 року померла його рідна бабуся ОСОБА_9, яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті його бабусі відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини вищезгаданого житлового будинку 16-2 по вулиці Станюкевича в місті Кривому Розі.

Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно були чоловік, що пережив померлу - ОСОБА_10, він - онук у порядку представлення померлого 10 квітня 2010 року його батька ОСОБА_11 і син померлої ОСОБА_12.

ОСОБА_12 прийняв спадщину, але юридично не оформив її та 28 листопада 2010 року помер. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з частини домоволодіння. Спадкоємцем першої черги за законом на відкриту спадщину були його батько ОСОБА_10 та його донька ОСОБА_8, які прийняли спадщину, але юридично її також не оформили.

14 серпня 2013 року ОСОБА_10 помер, залишивши заповіт, за яким майно, що йому належало з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, заповідав відповідачам по справі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8.

Він також постійно проживав разом з дідом та бабусею з 2008 року по день смерті бабусі, тобто по 27 жовтня 2010 року та похоронив її.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У зв'язку з тим, що він постійно проживав разом з бабусею, ОСОБА_9, з 2008 року по день її смерті, тому він вважає що він прийняв спадщину у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Крім того, на початку березня місяця 2011 року він звернувся за консультацією до приватного адвоката, де йому було роз'яснено, що подавати заяву нотаріусу про прийняття спадщини не потрібно, так як він постійно проживав разом зі спадкодавцем на день його смерті, а отримати свідоцтво про право на спадщину за законом він може після закінчення шести місяців з дня смерті спадкодавця у будь-який зручний для нього час.

21 травня 2014 року він звернувся до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 27 жовтня 2010 року бабусі, ОСОБА_9, але постановою державного нотаріуса ОСОБА_13 від 21 травня 2014 року за № 1709/02-31йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що з бабусею на момент її смерті за однією адресою він не був зареєстрований, а своє постійне проживання з спадкодавцем не підтвердив відповідними документами, з заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті бабусі до нотаріальної контори не звертався, тому вважається не прийняв спадщину.

Тому він просив суд постановити рішення, яким встановити юридичний факт його, ОСОБА_7 постійного проживання з спадкодавцем ОСОБА_9, яка померла 27 жовтня 2010 року на день відкриття спадщини за однією адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Станюкевича, будинок 16-2.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі,посилаючись на обставини зазначені в позові.

Відповідачка ОСОБА_3, у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі,пояснивши,що її син позивач по справі постійно проживав з дідом та бабусею з 2008 року по день смерті бабусі, тобто по 27 жовтня 2010 року та організував і ніс витрати наїї похорони .

Відповідачка ОСОБА_4В у судовому засіданні позовні вимоги не визнала суду зазначила,що позивач приходив у гості до дідуся та бабусі,за кошти дідуся купував продукти,але постійно ні коли з ними не мешкав.

Представник відповідача ОСОБА_5, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду зазначив що, позивач на момент смерті його бабусі разом з нею не мешкав, а тільки тимчасово приїздив у гості ,він має реєстрацію за іншою адресою, тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Відповідачка ОСОБА_8 у судове засідання не зявилась.

Представник відповідачки ОСОБА_8- ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог,оскільки її донька із за непорозумінь в сімї приблизно з 2007 по 2009 роки проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, де мешкав її батько,позивач ні коли сумісно за вищезазначеною адресою не проживав, навідувався до дідуся та бабусі,їй це відомо як зі слів родичів так і особисто вона приходила у гості.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила що мешкає за адресою вулиця Станюкевича, будинок № 25 в місті Кривому Розі, знала ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з 1977 року, коли проживав ОСОБА_14 їх син , вона не часто заходила до них у гості, бачила онука ОСОБА_7, у дворі останній приїжджав на машині яка також, часто знаходилась білля подвіря, знає що онук ОСОБА_7 часто приїздив допомагав дідусю та бабусі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15, та ОСОБА_16 , кожен окремо суду пояснили що, вони працювали у фірмі разом з позивачем ОСОБА_7, декілька разів у період приблизно 2009-2010 роки приїжджали за адресою місто Кривий Ріг, вулиця Станюкевича 16-2, разом з ОСОБА_7, бачили одяг який належить ОСОБА_7 в кімнаті будинку, зі слів останнього їм відомо що той мешкав у цьому будинку, але не були свідками того за якою адресою повертався з роботи додому ОСОБА_7.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснив що він мешкає по вулиці Петроградській 30 в місті Кривому Розі неподалік від будинку за адресою місто Кривий Ріг, вулиця Станюкевича 16-2. У період приблизно 2009-2010 роки неодноразово бачив у дворі, та біля двору зазначеного будинку, стояв автомобіль позивача, тому він зробив висновок що позивач мешкає разом з бабусею та дідусем ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за зазначеною адресою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду пояснив суду пояснив що він мешкає по вулиці Петроградській 32/2 в місті Кривому Розі неподалік від будинку 16-2 по вулиці Станюкевича в місті Кривому Розі, він декілька разів бачив у дворі, та біля двору будинку, стояв автомобіль позивача, чи мешкав постійно позивач у період приблизно 2009-2010 роки він точно сказати не може.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснила що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, їй відомо що, ОСОБА_12 проживав постійно із батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_10, та його дочка ОСОБА_20 проживала приблизно з 2007 року по 2009 рік, але який час, точно сказати не може, дуже часто приїздив до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 їх онук - позивач у справі ОСОБА_7. Приблизно раз на тиждень вона його точно бачила, але останній постійно не проживав за зазначеною адресою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив що він мешкає за адресою місто Кривий Ріг, вулиця Станюкевича, будинок № 16-1, проживає 2007 року, а зареєстрований Станюкевича 65, пояснив що в період з 25 грудня 2008 року по 27 квітня 2010 року перебував в слідчому ізоляторі, після звільнення та до 27 жовтня 2010 року точно може зазначити що, позивач ОСОБА_7 за адресою місто Кривий Ріг, вулиця Станюкевича, будинок № 16-2 постійно не проживав, приїжджав провідувати бабу з дідом в цей час.

Суд в судовому засіданні встановив що 27 жовтня 2010 року померла рідна бабуся позивача ОСОБА_9, яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку 16-2 по вулиці Станюкевича в місті Кривому Розі.

Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно були чоловік, що пережив померлу - ОСОБА_10, онук померлої ОСОБА_7 у порядку представлення померлого 10 квітня 2010 року батька ОСОБА_11, і син померлої ОСОБА_12.

ОСОБА_12 прийняв спадщину, але юридично не оформив її та 28 листопада 2010 року помер. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з частини домоволодіння. Спадкоємцем першої черги за законом на відкриту спадщину були його батько, ОСОБА_10, та його донька ОСОБА_8, які прийняли спадщину, але юридично її також не оформили.

14 серпня 2013 року ОСОБА_10 помер, залишивши заповіт, за яким майно, що йому належало з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, заповідав відповідачам по справі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8.

21 травня 2014 року позивач звернувся до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 27 жовтня 2010 року бабусі, ОСОБА_9, але постановою державного нотаріуса ОСОБА_13 від 21 травня 2014 року за № 1709/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що з бабусею на момент її смерті за однією адресою він не був зареєстрований, а своє постійне проживання з спадкодавцем не підтвердив відповідними документами, з заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті бабусі до нотаріальної контори не звертався, тому не прийняв спадщину.

Суд вислухавши представника позивача, відповідачку,представників відповідачів, свідків а також дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позовна заява не може бути задоволена, тому що доводи позивача в справі належним чином не підтверджені документами долученими до справи. З наданих позивачем у якості доказів підтвердження факту його постійного проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, разом із рідною бабусею ОСОБА_9 на момент смерті останньої 27 жовтня 2010 року вбачається наступне в «Домовій книзі» (а.с. 15-18) за адресою Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Станюкевича, будинок 16-2 значаться зареєстрованими з метою постійного проживання ОСОБА_9, ОСОБА_9 ОСОБА_21 ОСОБА_22, позивач ОСОБА_7 у даному домоволодінні не зареєстрований, а зареєстрований згідно до наданої копії паспорта (а.с. 22,) та довідки № 109 виданої головою ЖСК (а.с. 18) за адресою місто ОСОБА_1 Ріг, мікрорайон 5-й ЗарічнийАДРЕСА_1. Також з наданих суду документів вбачається, що позивачем сплачено Рахунок № 25 з придбання ритуальної атрибутики на суму 3500 гривень 00 копійок для поховання бабусі ОСОБА_9; даний заказ на придбання ритуальної атрибутики сплачено 28 жовтня 2010 року, при розрахунку позивачем зазначена адреса його проживання місто ОСОБА_1 Ріг, мікрорайон 5-й ЗарічнийАДРЕСА_2 (а.с.20). Згідно до наданого позивачем ОСОБА_23 від 15 вересня 2015 року під яким поставили підписи ОСОБА_14, ОСОБА_24, ОСОБА_17, вірність підписів яких затверджено Головою квартального комітету № 9 та завірено печаткою (а.с. 19) міститься інформація,що позивач ОСОБА_7 проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, разом із рідною бабусею ОСОБА_9 з 2008 року до моменту смерті останньої 27 жовтня 2010 року, вели спільне господарство. Однак суд не приймає даний акт, як належний доказ по справі, оскільки зазначені в акті факт постійного проживання позивача за адресою Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Станюкевича, будинок 16-2, разом із рідною бабусею ОСОБА_9 з 2008 року на момент смерті останньої 27 жовтня 2010 року не знайшов свого доказового підтвердження в судовому засіданні, та спростовується свідченнями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_17, та ОСОБА_14, які поставили свої підписи під зазначеним вище актом,але надати в судовому засіданні переконливих свідчень,які надали їм можливість вважати постійним проживанням позивача за адресою вулиця Станюкевича, будинок 16-2, з 2008 року по 27 жовтня 2010 р пояснити не змогли. Згідно пояснень свідків ОСОБА_19, ОСОБА_18 які суду кожен окремо пояснили що, вони не одноразово бачили позивача у період приблизно 2009-2010 роки до моменту смерті ОСОБА_9 у дворі, та біля двору будинку 16-2 по вулиці Станюкевича, в місті Кривому Розі, їм відомо що він часто приїздив до дідуся з бабусею, доглядав за ними, часто бачили біля двору домоволодіння стояв автомобіль позивача, однак їм відомо що в зазначеному домоволодінні в період 2009-2010 роки проживали ОСОБА_9, ОСОБА_10, та ОСОБА_12,якийсь час мешкала і дочка ОСОБА_25 , позивач за зазначеною адресою постійно ні коли не проживав. Вищезазначені обставини не дають суду можливості зробити висновок,що позов обґрунтований,оскільки не знайшли свого доказового підтвердження надані позивачем докази.

Сам факт надання допомоги спадкодавцю з боку позивача не є підтвердженням постійного проживання. Доводи позивача про те, що він допомагав доглядати за бабусею та дідусем, те, що він виконував господарські роботи не підтверджує факту постійного проживання позивача разом з бабусею.

Відповідно до ч.1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1258, 1268 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

П. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 вищезазначеної постанови місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України.

Відповідно до п.2.11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 3 березня 2004 року доказом постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із спадкодавцем; копія рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Згідно з пунктами 3.21 та 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, «спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем».

Згідно ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до роз'яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2014 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Частиною 4 ст.60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З огляду на викладене, доводи позивача не знайшли своє підтвердження, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.57, 58 ЦПК України, що з достовірністю підтверджують факт його постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем не можна вважати такими, що ґрунтуються на законі.

Керуючись ст. 29, 1218, 1221, 1268, 1270, 1220-1221, 1258, Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2014 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 3 березня 2004 року, пунктами 3.21 та 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, ст. 10,11, 57, 58, 60, 212-214, 256, 259 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т. І. Тимошенко