Справа № 354/598/14-ц
Провадження № 22-ц/779/764/2016
Головуючий у 1 інстанції Гребик Л.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Вакарук В.М.

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря: Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Яблуницької сільської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області, Реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування наказів Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області; визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки; зобов"язання реєстраційну службу Яремчанського міського управління юстиції внести записи про скасування державної реєстрації права власності на землю за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 та зобов"язання їх повернути у комунальну власність земельні ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яремчанського міського суду від 30 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся із позовом в інтересах держави в особі Яблуницької сільської ради до ОСОБА_2, Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області, Реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції про скасування наказів Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області від 27.12.2013 року та від 16.04.2014 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 04.06.2014 року; зобов"язання реєстраційну службу Яремчанського міського управління юстиції в Івано-Франківській області внести запис про скасування державної реєстрації права власності на землю за ОСОБА_2, зобов"язання ОСОБА_2 повернути у комунальну власність земельну ділянку.

З аналогічним позовом перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся і до ОСОБА_3

Ухвалою Яремчанського міського суду від 30 березня 2015 року дані справи об'єднані в одне провадження.

Як на підставу позовних вимог прокуратура Івано-Франківської області посилається на те, що оспорюванні накази прийняті з порушенням норм чинного законодавства з перевищенням повноважень, наданих законом. Свій позов позивач аргументує тим, що на виконання рішення Яремчанської міської ради від 08.06.1993 р. актом погодження передачі земельних ділянок лісового фонду Ворохтянського держлісгоспу, розташованих на території Яблуницької сільської ради від 10.10.1995 року, державне підприємство «Ворохтянський держлісгосп» передало Яблуницькій сільській раді 579,2 га земель, в тому числі 6,5 га пасовищ згідно плану сільгоспугідь, в площу яких увійшли спірні земельні ділянки. У зв'язку із цим земельні ділянки, які передані у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відносяться до земель комунальної власності та перебувають в межах населеного пункту. Даний факт підтверджується картографічними даними, зазначеними в генеральному плані с. Яблуниця, затвердженого рішенням Яблуницької сільської ради № 84-17/2008 від 23.05.2008 року.

Рішенням Яремчанського міського суду від 30 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначає, що судом не було зясовано всіх обставин справи та не залучено всіх осіб, прав та інтересів яких може стосуватись рішення.

За заявами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішенням Яблуницької сільської ради від 23.05.2008 року вирішено залишити земельну ділянку для пасовища загального користування та віднести до земель запасу. Пізніше рішенням від 27.06.2013 року надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,5500 га для ведення особистого селянського господарства. Проект землеустрою стосувався земельної ділянки, яка ніколи відповідачам не виділялась, оскільки зазначена земельна ділянка в розмірі 1,5 га була пізніше розділена - частина якої виділена ОСОБА_4 в розмірі 0,5500 га для ведення особистого селянського господарства. Крім того, суд не дослідив питання на підставі яких спадкових документів відповідачам перейшли спірні земельні ділянки, не взяв до уваги рішення від 27.06.2013 року, а також письмові докази про те, що земельні ділянки з фонду Держлісгоспу передані до фонду сільської ради. Просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 вимоги скарги підтримали, представник прокуратури ОСОБА_8, представник Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_9, представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_10 вимоги скарги заперечила, інші сторони в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 не є стороною по даній цивільній справі, однак оскаржує рішення Яремчанського міського суду повністю, хоча наводить підстави оскарження тільки в частині земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_2, спору щодо земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_3, немає. При цьому вона просить задоволити позов прокурора про скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки та повернення їх в землі запасу Яблуницької сільської ради, вважаючи що частина спірної земельної ділянки виділялась сільською радою їй у власність.

Колегією суддів встановлено, що предметом та підставою звернення до суду заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Яблуницької сільради та дослідження їх судом першої інстанції була законність чи незаконність надання земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з огляду на їх знаходження: в межах чи за межами населеного пункту, а відтак - правомірність відповідних повноважень в Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області щодо їх надання відповідачам.

Верховним Судом України 02.03.2016 року при розгляді цивільної справи № 6-2307цс15 висловив наступну правову позицію: відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів звернула увагу на те, що зазначене рішення ніхто із сторін взагалі не оскаржував і при розгляді даної справи суд першої інстанції не досліджував обставини щодо розподілу земельної ділянки в розмірі 1,5 га для ведення особистого селянського господарства, тобто дані обставини не були предметом дослідження. Апелянт ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилається на нові підстави позову, які не були предметом судового дослідження, а тому не можуть переглядатися апеляційним судом.

Встановлено, що земельні ділянки, за які вирішувався спір, протягом тривалого часу використовувалися для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5, яка в 2012 році зверталась до Яблуницької сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки. Однак, сільська рада не розглянула дане звернення у встановленому законом порядку у визначені строки у зв'язку зі смертю заявника. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є онуками колишнього користувача земельної ділянки ОСОБА_5, які разом використовували дану земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказів Держземагенства від 27.12.2013 року на замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ПП «Карпати-Інфо» виготовлено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, орієнтовною площею 0,9969 га (ОСОБА_2М.) та 0,7025 га (ОСОБА_3І.), розташованих за межами с. Яблуниця в урочищі «Горішків» (а.с.9 т.1, а.с.9 т.2). Наказами Держземагенства від 16.04.2014 року затверджено дані проекти та передано останнім у приватну власність.

Згідно ч.1,2 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначено повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування. Згідно із ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності , крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність чи користування для всіх потреб.

Відповідно до п. 4.32. Положення про Головне управління Держземагенства в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Держземагенства України № 432 від 12.09.2012 року, головне управління передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб. При цьому згідно із п. «г» п. 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності» у державній власності залишаються усі землі, розташовані за межами населених пунктів, із передбаченими законом винятками.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що під час виготовлення відповідачами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки геодезичною службою було встановлено, що за даними індексно-кадастрової карти земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту, а тому всі накази щодо розпорядження земельними ділянками приймались в міру наданих законом повноважень Головним управлінням Держземагенства в Івано-Франківській області.

Позивач, як основний доказ належності спірних земельних ділянок до земель комунальної власності наводить витяг із Генерального плану, на який землевпорядник Яблуницької сільської ради наніс спірну земельну ділянку, орієнтуючись на дані проекту землеустрою, виготовленого на замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ПП «Карпати-Інфо», а саме на викопіювання з генплану, однак, як вбачається із доданих до справи документів, зменшене в масштабі 1:10000 викопіювання із генплану не містить жодної вказівки на те, де саме знаходиться спірна земельна ділянка, а позначка на викопіюванні не розшифрована.

Крім того, відповідно до положень ст. 50 Закону України « Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають (окрім іншого) викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки). Тобто таке позначення на витягу з генплану вказує на бажане (орієнтовне), а не на точне місце розташування земельної ділянки, а отже, висновок про те, що земельна ділянка знаходиться в межах села, зроблений на основі цього викопіювання є лишень припущенням. Згідно із ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень, передбачених статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» індексна кадастрова карта (план) - це картографічний документ, що відображає місцезнаходження, межі і нумерацію кадастрових зон і кварталів і використовується для присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам і ведення кадастрової карти (плану).

Як вказують сторони по справі, посилаючись на відповідні документи в матеріалах справи - дані індексно-кадастрових планів, дані про місцезнаходження земельної ділянки площею 0,9969 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка передана у власність ОСОБА_2 та земельної ділянки площею 0,7025 га з кадастровим номером :01: 001:0002 , яка передана у власність ОСОБА_3, відповідають зазначеним на паперових носіях Державного земельного кадастру (індексно-кадастрової карти).

Згідно п.12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

З врахуванням п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності», згідно із існуючою земельно-кадастровою інформацією щодо спірної земельної, відомості про яку містить індексно-кадастрова карта с. Яблуниця, спірна земельна ділянка розташована поза межами населеного пункту.

Межі адміністративно-територіальних одиниць (в тому числі, села) встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів (ст. ст. 173-174 ЗК України). Тобто генеральний план є тільки одним із передбачених законодавством документів, необхідних для встановлення меж адміністративно-територіальних одиниць. Основним документом, що підтверджує встановлені межі населених пунктів та розташування земельних ділянок відносно такої межі, є індексно-кадастрова карта. Тому, генеральний план с. Яблуниця (як і техніко-економічні обґрунтування розвитку села) не може бути належним та допустимим доказом для підтвердження встановленої межі та розташування спірної ділянки в межах села чи поза його межами.

Як вбачається з викопіювання з планово-картографічного матеріалу Яблуницької сільської ради та викопіровки з кадастрової карти України містять дані про межі села Яблуниця згідно з індексно-кадастровою картою. При цьому дані двох документів щодо розташування спірної земельної ділянки площею 0,9969 га з кадастровим номером :01:001:0001, яка передана у власність ОСОБА_2 та земельної ділянки площею 0,7025 га з кадастровим номером :01:001:0002, яка передана у власність ОСОБА_3, поза межами села Яблуниця, співпадають.

За наведених обставин та норм чинного законодавства, що регулюють дані спірні правовідносини, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що спірні земельні ділянки, передані у власність відповідачам на законних підставах, оскільки знаходяться поза межами с. Яблуниця і належить до земель державної власності, відтак Головне управління Держземагенства в Івано-Франківській області та Реєстраційна служба Яремчанського міського управління юстиції діяли в межах своїх повноважень, передбачених чинним законодавством України.

З цих підстав доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а ОСОБА_4 не представлено жодних доказів того, що оскаржуваним рішенням суду порушуються її законні права. Крім того, апелянтка не позбавлена можливості у встановленому законом порядку звернутися з позовом до суду за захистом свого порушеного права по підставах, зазначених в апеляційній скарзі.

Із доданих представником відповідачів документів до заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вбачається, що згідно рішення Яблуницької сільради № 89-16/2013 від 27.06.2013 року, на яке посилається апелянтка, надавалась згода ради на виготовлення їй проекту землеустрою зовсім іншої ділянки в іншому місці уч.Горішків в с.Яблуниця і ця земельна ділянка загальною площею 1,250 га /по ? частині- по 0,55 га якої був проведений розподіл на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4І./ не знаходяться в межах земельної ділянки пл.0,9969 га із кадастровим номером :01:001:0001. Не представлено також ОСОБА_4 доказів, що спірні земельні ділянки накладаються на виділену їй земельну ділянку згідно зазначеного рішення сільради.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Колегія суддів суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Яремчанського міського суду від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.М. Вакарук

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_11