АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/897/К/16 суддя Чайкін І.Б.
Категорія - 25 ( І) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Петренко К.І.,

за участі: представника позивача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - Поліщук Лідії Іванівни,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, проведеної з Печерським районним судом м. Києва, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_3 про визнання договору страхування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (надалі - ТДВ «СК «Альфа - Гарант») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0617157, укладеного між ОСОБА_3 та ТДВ «СК «Альфа - Гарант» недійсним. посилаючись на те, що договір між сторонами укладено не було, бланк полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0617157 не було оплачено, більше того вказаний бланк значиться як втрачений, що підтверджується роздруківкою із Центральної бази даних Моторно (транспортного) бюро України та оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр».

Посилаючись на вищевикладене просили суд визнати вказаний договір страхування недійсним та стягнути з відповідача на їх користь понесені судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2016 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТДВ «СК «Альфа - Гарант» ставлять питання про скасування рішення суду, з ухваленням нового про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи. Так, судом не взято до уваги, те що факт підписання договору страхування не породжує жодних прав та обов'язків для сторін. В разі якщо страховий випадок буде мати місце після укладення договору страхування, але до здійснення страхувальником першого страхового платежу, у страховика не буде виникати обов'язку здійснювати страхові виплати, відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування». Враховуючи зазначене суд першої інстанції не врахував, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено, договір не набрав чинності. Станом на 09.03.2016 рік страховий платіж за договором обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АІ/0617157 від відповідача та інших осіб на жоден із рахунків страховика не надходив. Крім того сам відповідач не надав суду доказів оплати договору обов'язкового страхування засобів за №АІ/0617157. Також апелянт зазначає і те, що норми Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07. 07. 2010 р. № 238/2010 позивачем були дотримані у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2014 р. між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір страхування у формі поліса № АІ/0617157 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) № АІ/0617157 з печаткою ТДВ СК «Альфа-Гарант» для договорів № 31 та підписами ОСОБА_3 та представника ТДВ СК «Альфа-Гарант».( а.с.5)

За умовами вказаного договору строк його дії з 07.10.2014 р. до 06.10.2015 р. включно (п. 3 полісу).

21 серпня 2015 року до ТДВ «СК«Альфа-Гарант» звернувся ОСОБА_3 і повідомив про те, що з транспортним засобом « ВАЗ» держномер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності відбулася дорожньо-транспортна пригода. Також на електронну адресу позивача було надіслано копію бланку полісу обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0617157, який укладений 05 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

Як вбачається з відповіді ТДВ «СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_3, за підписом директора з продажу ОСОБА_4 від 31.08.2015 року, бланк полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0617157 не було оплачено. Вказаний бланк значиться як втрачений, про що зроблено роздруківку з Централізованої бази даних Моторно (транспортного) бюро України та оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр». Враховуючи зазначене договір обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0617157 не набрав чинності.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності правочину, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування і такий договір набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Таким чином, законодавець у ст. 18 Закону розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності.

Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

.Як передбачено ч.1,3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ст. 998 ЦК України передбачено, що договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо:

1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні не було доведено заявлених позивачем підстав для визнання недійним договору страхування.

Враховуючи положення ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо не сплати страхувальником страхового платежу, оскільки з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів за №АІ/0617157 вбачається, що ОСОБА_3 06.10.2014 року вніс страховий платіж у розмірі 447,12 грн ( а.с.5).

Сторони в п.11 «Примітки» також зазначили, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, набирає чинності з дати вказаної в п.3 цього полісу (07.10.2014 року), але не пізніше 00.00 годин дати наступної за дату надходження страхового платежу на поточний рахунок страховика.

Отже, договір набрав чинності з 00.00 годин 07.10.2014 року, оскільки у полісі зазначено про сплату страхового платежу 06.10.2016 року та він був чинним на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Судом зазначене враховано та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Представник позивача, в суді апеляційної інстанції пояснив, що у зв'язку із тим, що їх агент не надав звіт про використані бланки страхового полісу, страховиком 29.05.2015 року, було опубліковано оголошення в газеті «Урядовий кур'єр».

При цьому колегія суддів зазначає, що ненадходження суми страхового платежу на відповідний рахунок страхової компанії не можна кваліфікувати як невиконання страхувальником умов договору, оскільки саме на агента як представника страховика покладений обов'язок отримувати від страхувальників страхові платежі та перераховувати їх на рахунок страхової компанії.

Не перерахування страхового платежу на рахунок страховика , - є наслідком несумлінної поведінки страхового агента, а не страхувальника, та не залежить від останнього, який не наділений відповідними повноваженнями і не зобов'язаний на такі дії.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають колегії суддів підстав для скасування законного по суті рішення.

Крім того звертаючись до суду з позовом про визнання договору страхування недійсним, страховою компанією не враховано, що у відповідності до приписів частини першої ст. 215ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Отже, необхідно розмежовувати недійсні та неукладені правочини, тобто такі, в яких відсутні встановлені законодавством необхідні умови для їхнього укладення.

Колегія суддів зазначає, що позивач звертається до суду з відповідним позовом з підстав того, що бланк полісу №АІ/0617157 , не було оплачено, а отже на їх думку договір страхування не набрав чинності та повинен бути визнаний недійсним. При цьому колегія суддів зазначає, що у такому разі його неможна вважати укладеним, що виключає можливість визнання цього договору недійсним.

Отже, вирішуючи спір та оцінюючи докази, надані сторонами, суд першої інстанції з врахуванням обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська