Справа № 559/3136/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в особі головуючої судді Лопухович А.О.,

при секретарі Федчук А.А.,

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_5 В»ячеславівни до ОСОБА_6, треті особи Дубенська міська рада, управління Держгеокадастру у Дубенському районі, ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона проживає у власному житловому будинку №4 по вул. Ситарська в м.Дубно Рівненської області з 1963 року. По сусідству з нею знаходиться житловий будинок №2 по вул.Ситарська в м.Дубно, який належить ОСОБА_6, який купив його у попередніх власників у 2010 році. Рішенням Дубенської міської ради від 15 грудня 2010 року №110 їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0948 га, яка знаходилась у неї в користуванні відповідно до рішення Дубенського міськрайонного суду від 22 серпня 1995 року. У 2010 році за державні кошти була виготовлена технічна документація по складанню державного акту на її земельну ділянку Державним підприємством «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», яку вона не бачила, межі суміжних сусідніх ділянок вона не погоджувала і не підписувала з цього приводу жодних документів. 10 червня 2010 року був оформлений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №605167, виданий на її прізвище площею 0,0900 га. За підписами голови Дубенської міської ради, начальника відділу Держкомзему в м. Дубно та реєстратором. В акті зазначено, що він зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №57 та переданий власнику земельної ділянки. В зв'язку з викладеним зазначає, що державний акт їй не видавався, хоч їй його показували і вона не погодилась з вказаними в ньому площею та розмірами земельної ділянки, оскільки вони не відповідали дійсності. Відповідач купив житловий будинок по вул. Сітарській,2 за договором купівлі-продажу ВРА №113507 від 6 серпня 2010 року. Після придбання будинку почав його повну реконструкцію без відповідного дозволу. При цьому відповідач збудував на межі її і його ділянці та частково на їй земельній ділянці, яка виходить до вулиці Цегельної, капітальну споруду із бутового каменю, призначення якої їй не відомо. Внаслідок такого самовільного будівництва була порушена межа її ділянки, оскільки частина капітальної споруди із каменю розташована на її земельній ділянці, стічні води із земельної ділянки відповідача стікають на її земельна ділянку внаслідок схилу самої ділянки та перешкоди для стікання води по ділянці відповідача, внаслідок спорудження ним будівлі із бутового каменю. З відповідей на її скарги в Дубенську міську раду, народному депутату, прокуратуру відомо, що в договорі купівлі-продажу будинку по вул.Сітарській, 2 вказано, що він розташований на земельній ділянці площею 0,0584 га і що рішенням Дубенської міськради від 15 грудня 2010 року №90 ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність, а рішенням Дубенської міськради від 24 лютого 2012 року №1168 затверджений вищевказаний проект та виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯМ№825853 від 9 липня 2012 року. Оскільки вказаний дозвіл ОСОБА_6 видавався після того, як був виписаний державний акт на її земельну ділянку з помилками в площі та в розмірах сторін ділянки, то відповідно з помилками була виготовлена технічна документація з землеустрою на земельну ділянку і відповідачу та виданий йому з помилками державний акт на його земельну ділянку. Зокрема, межі його земельної ділянки частково накладаються на межі, виділеної ще в 1963 році її земельної ділянки Так, при порівнянні викопіровки з генплану м.Дубно та Державного акту на право власності на землю позивача, розмічувального креслення на цьому акті на яких межі її земельної ділянки і відповідача розміщені під різними кутами від вулиці Цегельної і мають різну довжину, вбачається наявність накладки меж однієї земельної ділянки на іншу. Доказами того, що була допущена помилка виконавцями робіт з землеустрою є наступне: згідно генерального плану (схеми) її присадибної ділянки від 20 травня 1963 року межа між її земельною ділянкою та земельною ділянкою за адресою вул. Ситарська 2 була зазначена у вигляді конфігурації літери Г зі сторонами 21 та 17, 2 м.. Відповідно до цього плану на межі була споруджена огорожа з металевої сітки і з того часу межі земельної ділянки ніхто не змінював; на плані в державному акті на її земельну ділянку ці сторони зазначені відповідно 22,19 м. замість 21 м. та 8,99 м. замість 17,2 м., а ширина ділянки,що виходить до вул.Цегельна вказана -11,49 м.; на копії кадастрового плану цієї земельної ділянки (кадастровий номер :01:003:1171), яку вона отримала в кінці листопада 2015 року. Після чергового звернення в управління Держкомзему у Дубнівському районі розмір цих же сторін вказаний відповідно - 20,95, 16,44 та 12,19 метрів; фактично ці сторони мають довжину після втручання ОСОБА_6 відповідно - 21м., 17,10 м. та 11,27 м.

З моменту порушення відповідачем межі їхніх земельних ділянок вона неодноразово зверталась у Дубенську міську раду, прокуратуру, державні інспекції, які у своїх відповідях підтвердили порушення з боку відповідача, направляли йому листи про усунення порушень, але все це не вплинуло на вирішення спору. У відповідях на її звернення зазначено, що відповідачу виданий державний акт на земельну ділянку на підставі проекту землеустрою, затвердженого рішенням Дубенської міської ради від 24 лютого 2012 року №1168, а при виготовленні технічної документації по складанню державного акту на її земельну ділянку Державним підприємством «Рівненський науково- дослідний та проектний інститут землеустрою» була допущена помилка. Їй ніхто не показував документацію на її земельну ділянку, а також ніхто не показував протокол чи акт про погодження меж ділянок між нею та відповідачем і вона таких документів не підписувала. Хто підписував за неї ці документи їй не відомо. Разом з тим без акту погодження меж земельних ділянок проект землеустрою не міг бути затвердженим. Вважає, що Протокол погодження меж земельної ділянки відповідача є недійсним, адже насправді він не підписувався нею, як суміжним землекористувачем.

Починаючи з 1963 по 2013 роки, на межі земельних ділянок позивача та її завжди незмінно стояв забор, біля якого вона вирощувала фруктові дерева. Однак, знаючи що Державний акт на право власності на її земельну ділянку та відповідача містить багато помилок, він почав споруджувати фундамент під огорожу на місці розташування фактичної межі земельних ділянок її і його. При цьому, він попідкопував стовпи, на яких тримається її огорожа з металічної сітки, та перемістив її на її територію майже на 1 метр, чим порушив спільну межу та зменшив розмір її земельної ділянки, а розмір своєї земельної ділянки збільшив. У зв'язку з цим, вона неодноразово зверталась до нього, однак він не реагує на її звернення. У серпні 2015 року було подано адвокатський запит на адресу Управління Держземагенства у Дубенському районі для отримання копій документів із проекту землеустрою, на основі яких було видано їй та відповідачу з помилками Державні акти на право власності на земельну ділянку, але запит не був виконаний. Просить визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №605167, виданий ОСОБА_5 10 червня 2010 року на підставі рішення Дубенської міської ради від 29 червня 1999 року №229 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №57, визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №828853, виданий 9 липня 2012 року ОСОБА_6 на підставі рішення Дубенської і міської ради від 24 лютого 2012 року №1168, зобов'язати Державне підприємство «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» внести зміни в технічну документацію по складанню державного акту на земельну ділянку ОСОБА_5 з врахуванням допущених помилок.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали із зазначених підстав, просять задоволити позов. ОСОБА_5 та її представник пояснили, що вона дійсно подавала заяву про оформлення державного акту на її земельну ділянку у 2009 році. Коли він був виготовлений, то, насправді, не вона його забирала, а бувша невістка і підписувалася вона за неї у книзі. Принесла його додому і віддала його їй. По минуванню деякого часу, вона подивилася уважніше на нього і виявила, що там невірно вказана її площа фактична , яка є у користуванні, а саме має бути 0,0948 га, а не як там написано 0,0900 га. Після того, вона почала звертатися в земельний відділ, різні інстанції, просила перевірити все ще раз. Приїздили із земельної служби додому, вона все показувала, розказувала. Вони посміялися і поїхали. Вона ніякого погодження меж відповідачу не підписувала, і сама не погоджувала ніяких меж. Минулого року сусід поставив забор, який, на її думку, стоїть не по межі і заважає їй. У грудні 2015 року, вона звернулася до нього до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Вважає, що за рахунок зміни конфігурації зменшилася площа її земельної ділянки.

Відповідач та його представник позов не визнають у повному обсязі, просять відмовити у його задоволенні. Пояснили, що позивачка говорить насправді неправду. Це її припущення. Отриманню ними Державних актів передувала розробка технічної документації, були певні підготовчі дії. Його погоджувала межі комісія через спірні стосунки із нею. Насправді про все вона вже знала у 2010 році. Проте, вона хоче межі, які колись були ніби-то у 1963 році. Просять застосувати строки позовної давності, про що подали відповідну заяву суду, у випадку, якщо буде позов доведений, на думку суду. Вважають вимоги безпідставними і недоведеними. При виготовленні технічної документації бралися за основу дані, які були у її документах, а тому ніяких накладок немає. Крім того, ним було проведено державну експертизу документів, хоч це і не було обов»язково. Вимоги про скасування рішень, на підставі яких видавалися Державні акти відсутні.

Представник Дубенської міської ради у судовому засіданні не підтримав заявлений позов і просить відмовити у його задоволенні. Є незрозумілим посилання позивачки на розміри, які були колись у користуванні. Раніше надавалися взагалі лише 6 сотих. У неї є на даний час набагато більше. Не зрозумілими є аргументи, що заважало їй раніше звернутися до суду, а не через майже шість років. У неї вже був виготовлений Державний акт, коли до відповідача перейшло право власності, яке було у попередніх власників. Третя позовна вимога є такою, яка не може заявлятися до третьої особи. Крім того, позивачем не ставиться питання про скасування рішення, на підставі якого видавався той чи інший Державний акт. В процесі виготовлення технічної документації площа може мінятися, уточнятися, для цього і існує процедура виготовлення технічної документації. Ніяких активних дій з 2010 року вона не робила, звернення датуються 2015 роком.

Представник ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у судовому засіданні пояснила, що технічна документація була виготовлена ними на підставі постанови КМУ №848 від 5 серпня 2009 року. спеціалісти на місці міряли і виготовляли технічну документацію у двох примірниках. На той час існувала спрощена процедура, а тому погодження меж не потрібно було робити і деяких погоджень землевпорядники на місцях це робили самі. По документах було 0,0948 га, чому перенесли іншу площу невідомо. Можливо була помилка у каталозі координат, хоча стверджувати нічого не можу, потрібно дивитися технічну документацію.

Представник управління Держгеокадастру у Дубенському районі до суду не з»явився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повістка. Причина неявки суду невідома, а тому не може вважатися поважною. Заяв, клопотань не надходило.

Вислухавши доводи сторін, представників, свідків, перевіривши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Дубенської міської ради від 29 червня 1999 року №229. позивачці передано у приватну власність земельну ділянку по вул.Ситарській,4 в м.Дубно Рівненської області у розмірі 0,09 га для обслуговування житлового будинку, на підставі поданої нею заяви. (а.с.63,64)

10 червня 2010 року ОСОБА_5 отримала Державний акт серії ЯК №605167 на право власності на земельну ділянку площею 0,0900 га. (а.с.8,57-58)

Згідно Державного акту серія ЯМ №825853 ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 0,00584 га., яка розташована в м.Дубно по вул..Сосюри, 14 «а». (а.с.36)

Згідно технічної документації позивачці належить земельна ділянка площею 0,0948 га.(а.с.59-67)

Позивачка дійсно неодноразово зверталась у Дубенську міську раду, прокуратуру, державні інспекції, які у своїх відповідях розяснили право звернутися до суду. (а.с.4,5,6,)

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно зі ст. 131 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Допитаний у суді як свідок ОСОБА_7 пояснив, що є сином позивачки. Коли появився відповідач почав вернути забор, це тоді, коли ще документів у нього не було. Зробили йому приватизаціюі кусок города у них забрали. Спірне питання виникло ще у 2010 році.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він є головним спеціалістом відділу державного земельного кадастру. Позивачка звернулася до них із відповідною заявою у 2009 році, в рамках дії постанови КМУ. Після отримання Державного акту у 2010 році, ОСОБА_5 через декілька днів звернулася до них, що її не влаштовують зазначені роміри. Вони не могли вказати більший розмір, ніж той, що вказаний у рішенні. На той час існувала спрощена процедура при виготовлені документації без погодження меж. Ще у 2011 році їй рекомендували звернутися до суду, якщо вона не згідна. Якби була помилка, то не було б внесено даних до земельного кадастру. Після її повторного звернення ними був виготовлений другий Державний акт, вже на площу 0,0948 га, проте, позивачка знову відмовилася його отримувати, щось не сподобалося. Насправді накладок земельних ділянок сторін немає. Таким чином, на даний час є чинним виданий їй перший Державний акт, бо другий відмовилася реєструвати і отримувати. При її бажанні дана помилка, якщо вона ще раз підтвердиться, може бути виправлена ними самостійно.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Такі позовні вимоги заявлені не були.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про державний земельний кадастр» у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. У разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п'ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу. Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації. Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Інформація про виправлення технічних помилок не пізніше наступного дня з дня їх виправлення надається в письмовій формі власникам та користувачам земельних ділянок, а також третім особам, чиїх інтересів стосувалося виправлення помилок.

Таким чином, суд вважає, що якщо при незмінних розмірах та загальної конфігурації земельної ділянки фактична площа не відповідає площі зазначеній в Державному акті, що може обгрунтовуватися помилкою в обчисленні площі зазначеною в державному акті, органом, що прийняв рішення про передачу земельної ділянки у власність приймається рішення про уточнення площі. В такому випадку це рішення долучається до технічної документації і замовнику на підставі тієї ж документації видається новий державний акт.

Дану обставину підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 та сама позивачка. Вона визнала той факт, що повторний Державний акт із виправленнями був дійсно виготовлений, але вона відмовилася його отримувати.

Також не зрозумілим є посилання в своїх обґрунтуваннях на рішення Дубенської міської ради від 15 грудня 2010 року №110, який їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0948 га, оскільки воно не долучене до матеріалів справи як доказ.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про скасування державних актів є безпідставними і такими, що не підтверджуються наданими суду доказами.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Частинами першою та п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Судом встановлено, що позивачкою був пропущений встановлений законом строк позовної давності у три роки. У судовому засіданні пояснила, що дізналася про порушення свого права у 2010 році, проте до суду не зверталася.

Абзацом 3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у випадку пропуску без поважної причини строку для звернення з позовом, суд зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою ним до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином суд, вважає, що у даному випадку позов не підлягає до задоволення як недоведений.

Пояснення з приводу стікання стічних вод із сторони земельної ділянки відповідача та, таким чином, чинення їй незручностей і перешкод, не є предметом розгляду даної справи, а розглядаються Дубенським міськрайонним судом за іншим її позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги до Державного підприємства «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про зобов'язання внести зміни в технічну документацію по складанню державного акту на земельну ділянку ОСОБА_5 з врахуванням допущених помилок не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.30 ЦПК України сторонами у справі є позивач і відповідач, а дане підприємство у цій справі є третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

За таких обставин, керуючись ст.ст.3, 6, 57, 60, 88, 212, 215, 224-226 ЦПК України, ст.37 Закону України «Про державний земельний кадастр», ст.ст.256, 261, 267 ЦК України, ст.ст.116,125, 126,131 ЗК України, суд,-

РІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 В»ячеславівні до ОСОБА_6, треті особи Дубенська міська рада, управління Держгеокадастру у Дубенському районі, ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: