Справа №585/3387/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/543/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Сумської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Вказане рішення суду позивач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення відповідачу ОСОБА_5 земельної ділянки для гаражного будівництва та передачі йому для цього у власність земельної ділянки площею 0,0051 га по вул. Луценка, 10-«Л» у м. Ромни із земель державної власності, про що йдеться у рішенні ОСОБА_4 міської ради шостого скликання шістнадцятої сесії від 25 листопада 2011 року, на підставі чого цей відповідач 06 лютого 2012 року отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, не були дотримані вимоги законодавства, внаслідок чого порушені його права та охоронювані законом інтереси, що безпідставно не було враховано судом першої інстанції.

Відтак, на думку позивача, висновки суду про те, що зазначені нею у позові, про що також наголошено і в апеляційній скарзі, недоліки є несуттєвими і такими, що не дають беззаперечних підстав для визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення міської ради, а також визнання недійсним державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, пояснення відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_8 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 квітня 2013 року позивач ОСОБА_3 є власником 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :05:010:0314, призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0205 га у м. Ромни по вул. Коржівська, 80-А, а також згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10 березня 2009 року вона є власницею магазину, загальною площею 175,3 кв.м, розташованого на цій земельній ділянці, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами та рішеннями судів (а.с.23, 24, 33-37, 38-40).

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 20 листопада 2002 року за № 446 ОСОБА_9, батьку відповідача ОСОБА_5 у даній справі, було надано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 21 кв.м по вул. Луценка, 10 для розміщення металевого гаража (а.с.15).

Згідно з рішенням 16 сесії 6 скликання ОСОБА_4 міської ради від 25 листопада 2011 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0051 га відповідачу ОСОБА_5 по вул. Луценка, 10-Л в м. Ромни для індивідуального гаражного будівництва, а також йому було надано вказану земельну ділянку у власність (а.с.11).

На підставі цього рішення міської ради відповідач ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку площею 0,0051 га для індивідуального гаражного будівництва (а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела обставин того, що оскаржуване рішення ОСОБА_4 міської ради від 25 листопада 2011 року містить такі недоліки, які можуть слугувати беззаперечною підставою для його скасування, а виданим на імя відповідача ОСОБА_5 державним актом на право власності на земельну ділянку порушуються її права та законні інтереси стосовно належної їй земельної ділянки або іншого майна.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ст.17 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій.

Містобудівна документація є основою, зокрема для: підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Положеннями ст.51 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що проекти землеустрою щодо створення нових землеволодінь та землекористувань розробляються з метою обґрунтування розмірів і меж земельних ділянок з урахуванням вимог щодо раціонального використання та охорони земель.

Проекти землеустрою щодо створення нових землеволодінь та землекористувань розробляються на основі схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень і територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення з урахуванням матеріалів попереднього погодження місця розташування об'єкта землеустрою.

У пункті 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» йдеться про те, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Як зазначено у п. «б» ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Крім того, виходячи з вимог ст.116 ЗК України, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Питання щодо порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регулюється ст.118 ЗК України, стосовно порядку розгляду цього питання відповідним органом ст.122 ЗК України, а щодо погодження документації із землеустрою відповідними органами, тобто комісіями з розгляду цього питання ст.186-1 ЗК України, але у відповідних редакціях, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

У ст.141 ЗК України йдеться про підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, і у випадку добровільної відмови від такого права.

Заявляючи у позові про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_4 міської ради від 25 листопада 2011 року щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки для гаражного будівництва, позивач ОСОБА_3 послалась на відсутність для цього підстав, стверджуючи, що виділена для таких цілей вказаному відповідачу земельна ділянка не була вільною, про що мали б свідчити внесені відповідачем ОСОБА_4 міською радою зміни до містобудівної документації, як про це зазначено в акті № 1115 міжвідомчої комісії ОСОБА_4 міськвиконкому від 11 червня 2010 року, про наявність на тій земельній ділянці побудованого позивачем паркану відповідно до архітектурно-планувального завдання № 13 на проектування магазину, затвердженого в.о. головного архітектора м. Ромни В.В. ОСОБА_10 від 19 травня 2006 року, в якому у п.21 було передбачено запроектувати огорожу території двохповерхового житлового будинку та його господарських будівель, яка прилягає до обєкту проектування, тобто до магазину.

Враховуючи, що вказані зміни не були внесені до містобудівної документації м. Ромни станом на 25 листопада 2011 року, як і не було звільнено спірну земельну ділянку від вже побудованого ОСОБА_3 паркану та від належного ОСОБА_9, батьку відповідача по даній справі ОСОБА_5, металевого гаража, які знаходились на ній, тому позивач вважала, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення відповідачу ОСОБА_5 і передачу йому у власність земельної ділянки для будівництва гаража, як і отримання ним в послідуючому на підставі того рішення ОСОБА_4 міської ради державного акта на право власності на ту земельну ділянку, відбулось з порушенням її прав та законних інтересів, так як вона не тільки втратила право на частину тієї земельної ділянки, а ще її зобовязано відповідно до рішення суду демонтувати частину паркану, у звязку з чим у зазначений нею спосіб вона просила відновити та захистити свої права та інтереси.

Надавши належну оцінку встановленим у справі обставинам, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зокрема, у п.21 архітектурно-планувального завдання № 13 на проектування обєкта архітектури, а саме: проекту магазину у м. Ромни, по вул. Коржівська (ОСОБА_11), буд. № 80-«А», затвердженого в.о. головного архітектора міста ОСОБА_10 19 травня 2006 року, замовниками чого виступили приватні підприємці ОСОБА_3 та ОСОБА_12, зазначено, що вимогами до благоустрою, озеленення території, малих форм та елементів зовнішньої реклами є: прилеглу до обєкта територію максимально благоустроїти та озеленити, запроектувати огорожу території 2-х поверхового житлового будинку та його господарських будівель, яка прилягає до обєкту проектування (а.с.18-21).

Відповідно до схеми попереднього погодження вибору земельної ділянки для будівництва та обслуговування обєкта роздрібної торгівлі та комерційних послуг у м. Ромни по вул. К. Маркса, 80 для ОСОБА_3 від 12 липня 2005 року, про що також йдеться і в експлікації до генплану, погодженого в.о. головного архітектора міста ОСОБА_10, що також підтвердила і допитана в суді апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_10, яка на той час працювала на вказаній посаді, від земельної ділянки ОСОБА_3 в напрямку до зовнішньої стіни металевого гаража ОСОБА_9, не доходячи до нього, що уточнено в експлікації до генплану, мав проходити побудований позивачкою паркан (а.с.13, 136).

В той же час, як встановлено ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 липня 2015 року, якою залишено без змін рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 міської ради Сумської області, ОСОБА_3, третя особа: управління Держземагенства в ОСОБА_4 районі Сумської області, ОСОБА_12, Державна реєстраційна служба ОСОБА_4 міськрайонного управління юстиції, про визнання незаконними і скасування рішень органу місцевого самоврядування, скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, що видані на підставі цих рішень, усунення перешкод у користуванні ділянкою, земельні ділянки, належні ОСОБА_3, не перетинаються (не накладаються) із земельною ділянкою кадастровий номер :05:010:0293, яка виділена ОСОБА_5 для гаражного будівництва і належить йому на праві власності, про що також зазначено і у відповіді першого заступника голови Держземагенства України від 08 серпня 2014 року (а.с.33-37, 38-40).

Однак, згідно даних генерального плану земельної ділянки для будівництва гаражів та обслуговування житлового будинку № 80 «А» по вул. Коржівській у м. Ромни, Сумської області станом на 20 грудня 2010 року побудований ОСОБА_3 паркан відхиляється вліво від наміченого, що також підтвердив і допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_13, головний архітектор м. Ромни, а фактичне місцезнаходження належної позивачці ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності земельної ділянки за адресою: м. Ромни, вул. Коржівська, 80 «А» не відповідає даним, зазначеним у технічній документації, про що йдеться у висновку судової земельно-технічної експертизи № 10 від 27 березня 2015 року (а.с.80).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на обставини того, що перш, ніж надати відповідачу ОСОБА_5 у власність земельну ділянку для будівництва гаража міжвідомча комісія ОСОБА_4 міськвиконкому досліджувала це питання і актом № 1112 від 26 лютого 2010 року рекомендувала: технічно можливо надати земельну ділянку площею 24 кв.м на місці існуючого металевого гаражу при умові письмового погодження ОСОБА_9 про вилучення із його користування земельної ділянки, що надавалась йому для обслуговування гаража (а.с.30). Також актом № 1115 від 11 червня 2010 року вказана комісія зазначила, що виходячи з вимог заявника про те, що для обслуговування будівлі потрібно не менше 1 м від сусідньої земельної ділянки, а також враховуючи те, що поряд виділені земельні ділянки під будівництво гаражів та неточність обмірів виконаних спеціалістами землевпорядниками комісія прийшла до висновку вважати можливим виділення земельної ділянки площею 42 кв.м для будівництва гаражу ОСОБА_5 при умові: 1) коригування генплану забудови з врахуванням діючих будівельних норм та погодження його в установленому порядку; 2) представлення відмови власника металевого гаражу ОСОБА_9 від зайнятої гаражем земельної ділянки та нотаріально завіреною згодою на його знесення згідно зі ст.151 ЗК України для її виділення на тому ж місці ОСОБА_5 (а.с.31).

Отже, виходячи з того, що позивач не довела, що на виділеній відповідачу ОСОБА_5 для гаражного будівництва земельній ділянці мав проходити побудований нею паркан, тому і не було підстав ОСОБА_4 міській раді вносити відповідні зміни у містобудівну документацію щодо цього, а оскільки вказана земельна ділянка була вільною на момент її виділення у власність ОСОБА_5, тому не встановлено порушення вимог законодавства при прийнятті ОСОБА_4 міською радою оскарженого рішення від 25 листопада 2011 року.

Більше того, комісія ОСОБА_4 міськвиконкому у акті № 1125 від 23 липня 2010 року рекомендувала, щоб після того, як ОСОБА_9 отримає державний акт на право власності на земельну ділянку, то ОСОБА_12 та ОСОБА_3 демонтували частину паркану для надання можливості безперешкодно користуватись його земельною ділянкою (а.с.72).

Щодо того, що на момент виділення відповідачу ОСОБА_5 у власність спірної земельної ділянки його батько, тобто ОСОБА_9, не звільнив ту земельну ділянку від металевого гаража та не відмовився від наданої йому в користування земельної ділянки, то вказане не свідчить про наявність підстав для скасування відповідного рішення ОСОБА_4 міськради, так як 03 червня 2011 року, тобто ще до прийняття оскаржуваного рішення міськради від 25 листопада 2011 року, ОСОБА_9 подав міському голові м. Ромни нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на передачу тієї земельної ділянки, якою він користувався, сину ОСОБА_5 для будівництва гаража, про що йдеться в ухвалі Апеляційного суду Сумської області від 09 липня 2015 року (а.с.38-40).

Що стосується посилання позивача як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі на лист відділу містобудування ОСОБА_4 міськради від 11 січня 2011 року за № 6 про те, що ОСОБА_3 побудувала паркан відповідно до затвердженої проектної документації і він не заважає ОСОБА_9 користуватись його металевим гаражем (а.с.27), то воно не впливає на висновки суду про відсутність підстав для скасування оскарженого рішення міської ради, так як спростовується вищевказаними матеріалами справи і, до того ж, в ньому йдеться про металевий гараж для ОСОБА_9, а не про виділення земельної ділянки іншій особі ОСОБА_5 для будівництва гаража.

До твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що надавши ОСОБА_5 у власність спірну земельну ділянку, тобто під будівництво гаража, ОСОБА_4 міськрада, при цьому, порушила закон, так як не мала права передавати землю комунальної власності у приватну власність, колегія суддів відноситься критично, оскільки позивач не довела, що спірну ділянку паркана вона побудувала на законних підставах, що б могло відноситись до обєкта загального користування і знаходиться на землі загального користування населених пунктів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що під час ухвалення ОСОБА_4 міською радою рішення від 25 листопада 2011 року щодо затвердження проекту із землеустрою про відведення земельної ділянки для гаражного будівництва ОСОБА_5 за адресою: м. Ромни, вул. Луценка, 10-Л та надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0051 га для індивідуального гаражного будівництва за тією ж адресою із земель державної власності були порушені вимоги законодавства, не ґрунтуються на встановлених судом доказах і є голослівними.

У звязку із зазначеним, також правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави визнавати недійсним державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, виданий на імя відповідача ОСОБА_5, так як вказаний документ виданий на підставі законного рішення ОСОБА_4 міської ради і в межах її повноважень.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -