Ухвала

іменем України

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Попович О.В.,Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Вінниця-Млин», публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа - ОСОБА_7, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за зустрічним позовом приватного акціонерного товариства «Вінниця-Млин» до ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_7, публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та приватного акціонерного товариства «Вінниця-Млин» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та, уточнивши його, просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 49 460 грн матеріальної шкоди, витраченої на ремонт автомобіля, що зазнав ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням франшизи, 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а з приватного акціонерного товариства «Вінниця-Млин» - 134 120 грн 52 коп. матеріальної шкоди, 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 4 500 грн витрат на надання юридичної допомоги.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 17 липня 2011 року на південному обході м. Вінниці ОСОБА_7, керуючи автомобілем ГАЗ-3302, який належить ПрАТ «Вінниця-Млин», під час зміни напрямку руху ліворуч не переконався у безпечності маневру та допустив зіткнення з автомобілем «Форд» під керуванням позивача, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження і позивачу завдано тілесних ушкоджень, майнової та моральної шкоди.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 13 грудня 2011 року № 3142 ОСОБА_6 завдано майнової шкоди у розмірі 182 304 грн, крім того, він поніс витрати на проведення експертизи та сплатив за послуги евакуатора, загальний розмір матеріального збитку складає 183 610 грн 52 коп., на лікування витратив 1655 грн 05 коп.

Автомобіль ГАЗ-3302, яким керував ОСОБА_7 застраховано у ПАТ «НАСК «Оранта» з лімітом страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров'ю, - 100 000 грн, за шкоду, завдану майну, - 50 000 грн, франшиза - 510 грн, яке і повинно відшкодувати завдану шкоду в цих межах, а різниця підлягає відшкодуванню ПрАТ «Вінниця-Млин», з яким ОСОБА_7 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах та якому належить автомобіль.

У квітні 2012 року ПрАТ «Вінниця-Млин» звернулось до суду із зустрічним позовом та, доповнивши його, просило стягнути із ОСОБА_6 34 943 грн матеріальної шкоди, з яких 18 493 грн витрат, завданих пошкодженням автомобіля, 2 950 грн витрат на оплату робіт по його ремонту, 13 500 грн витрат на оренду підприємством іншого автомобіля замість пошкодженого, мотивуючи свої вимоги тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини позивача, який повинен відповідати за завдану шкоду.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 серпня 2015 року у задоволенні позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Вінниця-Млин» на користь ОСОБА_6 134 120 грн 52 коп. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_6 49 490 грн матеріальної шкоди та 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін

У касаційних скаргах ПАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_7 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПрАТ «Вінниця-Млин» просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Свої вимоги мотивують порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні основного та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не надали доказів на підтвердження своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні основного позову та частково задовольняючи ці вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_7, який в цей час виконував трудові обов'язки в ПрАТ «Вінниця-Млин» і управляв автомобілем товариства, який був застрахований у ПАТ «НАСК «Оранта», тому страхова компанія повинна сплатити страхове відшкодування в межах ліміту за вирахуванням франшизи, а товариство відшкодувати різницю між завданою шкодою та страховим відшкодуванням.

Проте з таким рішенням суду апеляційної інстанції погодитись не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами встановлено, що 17 липня 2011 року близько 10 год. 30 хв. на південному обході м. Вінниці сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_6 автомобіля марки «Форд» та автомобіля марки ГАЗ-3302 під керуванням водія ПрАТ «Вінниця-Млин» ОСОБА_7, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а позивачу завдано тілесних ушкоджень.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 листопада 2011 року винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія ОСОБА_7, провадження у справі відносно нього закрито за ст. 124 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постановою судді апеляційного суду Вінницької області від 12 грудня 2011 року постанова змінена та у зв'язку з тим, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_7 складено поза межами встановленого строку, з мотивувальної частини постанови виключено висновок судді про винуватість ОСОБА_7 у порушенні вимог п.10.1 ПДР та про наявність в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В іншій частині постанову місцевого суду залишено без змін.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ-3302 - ПрАТ «Вінниця-Млин» - застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» строком з 08 грудня 2010 року по 07 грудня 2011 року згідно зі страховим полісом № ВЕ/6762492, з лімітом страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю одного потерпілого, - 100 000 грн, за шкоду, заподіяну майну одного потерпілого, - 50 000 грн, франшиза - 510 грн.

На час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 працював водієм у ПрАТ «Вінниця-Млин», що підтверджується довідкою вказаного підприємства від 29 лютого 2012 року № 17.

Згідно з висновком експертизи НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області від 21 червня 2013 року № 118а в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ГАЗ-3302, р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній обстановці водію автомобіля «Форд-Мондео» ОСОБА_6 необхідно було діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, а водію автомобіля ГАЗ-3302 - згідно з вимогами п. 10.1, і він мав технічну можливість запобігти даній ДТП шляхом їх виконання.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 13 грудня 2011 року № 3142 внаслідок ДТП власнику автомобіля «Форд» ОСОБА_6 завдано матеріального збитку в розмірі 182 304 грн.

Згідно з актом № 3142 вартість проведення дослідження становить 506 грн 52 коп., які сплачені ОСОБА_6, крім того, він поніс витрати за послуги евакуатора у розмірі 800 грн та після дорожньо-транспортної пригоди був госпіталізований до лікарні з діагнозом струсу головного мозку та йому було призначено відповідне лікування, вартість якого склала 1 655 грн 05 коп.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не виконав вимог ст. ст. 10, 213, 214, 303 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не встановив обставин щодо дорожньої обстановки, яка була наявна у місці дорожньо-транспортної пригоди, не перевірив законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції та правильності встановлених судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а пославшись на наявність доказів вини тільки ОСОБА_7 у ДТП і завдання ним шкоди під час виконання ним своїх трудових обов'язків, зробив передчасний висновок про часткове задоволення позову ОСОБА_6

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин дорожньо-транспортної пригоди, не з'ясував, яким саме чином вона відбулась та чиї дії (бездіяльність) призвели до настання ДТП, не встановив, хто, який саме маневр та в якому місці виконував, не з'ясував було це перехрестя чи з'їзд, який його статус та які Правила дорожнього руху діють при його перетині, чи було їх дотримано учасниками ДТП і яка мала бути їх правова поведінка у цьому місці, не перевірив та не дослідив доказів щодо характеру дорожньої обстановки.

Натомість без встановлення цих обставин справи та, пославшись на вину тільки ОСОБА_7 у ДТП, який, змінюючи напрямок руху ліворуч, не виконав п. 10.1 Правил дорожнього руху та не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, і мав можливість запобігти ДТП, не з'ясував, який саме маневр він виконував - перестроювання, поворот ліворуч чи з'їзд, у якому місці і за яких обставин, не перевірив, чи дозволено у цьому місці його виконувати та не з'ясував правомірності виконання позивачем ОСОБА_6 обгону у цьому місці, не з'ясував, з якою швидкістю він рухався та яка була дозволена у цьому місці, чи була врахована ним дорожня обстановка при виборі безпечної швидкості руху, зробив передчасний висновок про відсутність його вини у ДТП.

Отже, суд не з'ясував, яка була дорожня обстановка, не встановив наявності вини у діях кожного із учасників ДТП у її вчиненні та заподіянні шкоди, не врахував вимог ст. 1188 ЦК України та не встановив ступінь їх вини та не визначив частку відшкодування шкоди кожним із них залежно від обставин, що мають істотне значення, не з'ясував, хто і в якому розмірі повинен нести відповідальність за завдану шкоду, не надав належної оцінки цим обставинам та не визначився із нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Разом із цим, встановивши, що ОСОБА_7 під час ДТП перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Вінниця-Млин» та виконував свої трудові обов'язки, не перевірив та не зазначив, які саме трудові обов'язки він виконував, направляючись до дачного кооперативу, та з якою метою їхав у тому напрямку, не надав цим обставинам відповідної оцінки та не навів мотивів, зробив передчасний висновок про наявність підстав для відшкодування завданої шкоди товариством (ст. 1172 ЦК України).

Крім того, апеляційний суд не перевірив, у чому полягає розмір завданої позивачу шкоди пошкодженням автомобіля, чи є економічно обґрунтованим його ремонт, не з'ясував, яка вартість автомобіля до ДТП та чи не перевищує цю суму розмір відновлювального ремонту (ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), не надав належної оцінки цим обставинам та їх не встановив, а відтак не визначився із розміром матеріального збитку, завданого позивачу, зробив передчасний висновок про часткове задоволення позову, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційні скарги потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7, публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та приватного акціонерного товариства «Вінниця-Млин» задовольнити частково, рішення апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Д.О. Остапчук О.В. Попович В.О. Савченко