СЛОВ?ЯНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 243/2159/16-ц 2/243/1307/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2016 року м. Слов?янськ
Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої - судді Неженцевої О.В.
при секретарі Дзюба М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в м. Слов?янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення судових витрат,
16 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення судових витрат, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сім?ї.
Позивач ОСОБА_1, була належним чином сповіщена про час та місце судового розгляду, але не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду надала письмову заяву, датовану 06.04.2016 року про підтримання заявлених позовних вимог та клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення /а.с.30/.
У позовній заяві зазначено, що з 10 березня 2006 року позивач ОСОБА_1 перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Внаслідок несумісності характерів між подружжям постійно виникали суперечки та сварки на побутовому ґрунті, що призвело до втрати почуття любові один до одного. Окрім того, вироком Слов?янського міськрайонного суду від 03.03.2014 р. ОСОБА_2 засуджено за ст.ст. 115 ч.1, 289 ч.2 КК України до одинадцяти років позбавлення волі. За цих підстав вони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство, фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання вона дійшла висновку, що примирення між ними та подальше спільне проживання неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. На підставі наведених обставини, позивач ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до повідомлення Єнакіївської ВК № 52 від 16.04.2014 р. ОСОБА_2 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі у Єнакіївській ВК № 52. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Єнакієве Донецької області, де відбуває покарання ОСОБА_2, що позбавлює суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем перебування відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.29/. Окрім того, відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом публікації оголошення про виклик відповідача на офіційній веб-сторінці Слов?янського міськрайонного суду /а.с.28/.
Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.
Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача суд, вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) установив наступне.
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 10 березня 2006 року у виконкомі Райгородоцької селищної ради Слов?янського району Донецької області, актовий запис № 6 /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.7/.
Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинили шлюбні відносини, з 27 березня 2013 року ОСОБА_2 перебуває у місцях позбалення волі, не проживають однією сім?єю і не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства.
Згідно до положень статті З СК України сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обовязки.
Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та збереження їх сім?ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі дружини, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 551,20 грн., який відповідно до вимог статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 11,60,212,213,214,215,224 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 110-112 Сімейного кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище «ОСОБА_1»), ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 10 березня 2006 року у виконкомі Райгородоцької селищної ради Слов?янського району Донецької області, актовий запис № 6, розірвати.
Після розірвання шлюбу прізвище позивача «ОСОБА_1» залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, судові витрати у сумі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Донецької області через Слов?янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.В. Неженцева