АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3554/16 Справа № 202/2946/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровської від 08 червня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

26 лютого 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі: ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, за яким просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 576 грн. 33 коп.; стягнути солідарно з відповідачів 10 000 грн.; стягнути з відповідача - ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3 200 грн.; стягнути з відповідача - ОСОБА_2 судовий збір. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 20.01.2008 року між позивачем та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений договір, згідно умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 6 301,56 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.07.2010 року. У порушення умов договору відповідач - ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 08.10.2013 року за відповідачем - ОСОБА_2 наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 49 576 грн. 33 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 5 353 грн. 80 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 грн. 43 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 0 грн. 00 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 41 380 грн. 13 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 2 336 грн. 97 коп. Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн., згідно договору укладеного 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем - ПАТ "А-Банк". Позивач зазначає, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, вимога до поручителів залишена без задоволення, тому змушений звертатися до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровської від 08 червня 2015 року ухвалено: позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково; стягнути зі ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором №DNXRFO35260927 від 20.01.2008 року заборгованість за кредитом - 5 353 грн. 80 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 грн. 43 коп.; судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та штрафів, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги про стягнення пені та штрафів в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін, стягнути з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду повністю не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 січня 2008 року між позивачем та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений кредитно-заставний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачеві - ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 6 301, 56 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.07.2010 року. Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитно-заставним договором станом на 08.10.2013 року сума боргу становить 49 576 грн. 33 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 5 353 грн. 80 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 грн. 43 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 0 грн. 00 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 41 380 грн.13 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 2 336 грн. 97 коп. В якості забезпечення виконання зобов'язань відповідачем - ОСОБА_2 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ "А-Банк" укладено договір поруки, яким зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн. Відповідно до п. 8 договору поруки, який був укладений між позивачем та ПАТ "А-Банк", договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що із матеріалів справи вбачається, що позивачем не наведено обґрунтований розрахунок заборгованості щодо неустойки (пені), а також суд приймає до уваги всі обставини справи в їх сукупності, а саме явна невідповідність наслідків порушення зобов'язання, принципи розумності та справедливості, вважає можливим відмовити у стягненні неустойки (пені) з відповідача - ОСОБА_2 Кредитно-заставним договором укладеним між позивачем та ОСОБА_2 визначено кінцевий термін повернення коштів, а саме - 20.07.2010 року. Отже, у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителів щодо повернення кредиту, починаючи з 20 липня 2010 року, протягом наступних шести місяців. Крім того, договір поруки, який був укладений між позивачем та ПАТ "А-Банк" - 20 жовтня 2010 року, тобто після кінцевого терміну виконання зобов'язання за кредитно-заставним договором. Оскільки, банком не було пред'явлено вимоги до поручителя про виконання зобов'язань за договором поруки, протягом встановленого законом строку, то відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України договір поруки є припиненим. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання суми боргу за кредитним договором від відповідача - ОСОБА_2 є доведеним, але право вимоги до поручителів не підлягає захисту, у зв'язку із пропуском позивача строку звернення до суду, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити.

Однак повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не можна.

Висновок суду про те, що у разі необґрунтованого розрахунку нарахування розміру пені позивачем, то позов щодо стягнення пені не підлягає задоволенню, є помилковим.

Згідно зі ст.ст. 549,550 ЦК України неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданим невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, - розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно відмовив у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені та неправильно відмовив у задоволенні позову до поручителя, оскільки розгляд позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів, на що суд не звернув увагу.

Колегія суддів дійшла висновку, що в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі п.п.1-4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав.

Колегія суддів встановила, що спірні правовідносини виникли між сторонами щодо неповернення відповідачем отриманих кредитних коштів.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК України, - зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що 20 січня 2008 року на підставі заяви позичальника № DNXRFO35260927 ОСОБА_2 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_2, як позичальником, було отримано строковий кредит в сумі 6 301,56 грн. з терміном повернення 20 липня 2010 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 819,56 грн. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 15 по 20 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 210,38 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) - (далі: Умови) складає між ним та банком кредитно-заставний договір, що підтверджується підписом позичальника у заяві (а.с.9 звор.).

Позивач надав суду першої інстанції Умови, які підписані лише головою ПАТ КБ «Приватбанк» О.В. Дубілет, а позичальником не підписані (а.с.10-11).

Однак, враховуючи на те, що на час укладення кредитного договору (2008 рік) кредитором був ЗАТ КБ «ПриватБанк», і змінив свою назву 17.07.2009 року на ПАТ КБ «ПриватБанк», то вказані Умови, які надані позивачем суду, - не є складовою кредитного договору, який укладено між сторонами у справі.

На запит апеляційного суду позивачем суду надано інші Умови, які підписані належним кредитором.

Відповідно до вказаних Умов п.5.1. у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Пунктом 5.3. Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Пунктом 5.5. Умов передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

.Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитно-заставним договором станом на 08.10.2013 року сума боргу становить 49 576 грн. 33 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 5 353 грн. 80 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 грн. 43 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 0 грн. 00 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 41 380 грн.13 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 2 336 грн. 97 коп.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість за кредитом - 5 353 грн. 80 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 грн. 43 коп., і в цій частині рішення суду не оскаржується.

Позов про стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 41 380 грн.13 коп. та штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 2 336 грн. 97 коп. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Відповідно до розрахунку позивача пеня за несвоєчасне несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - нарахована за період з 15.04.2008 року по 08.10.2013 року у розмірі 41 380 грн.13 коп.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, - розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Встановлено, що нарахована позивачем сума пені у розмірі 41 380 грн.13 коп. значно перевищує розмір збитків, а саме у розмірі не сплаченого кредиту в сумі 5 353 грн. 80 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 грн. 43 коп., а всього - 5 359,23 грн.

З урахуванням вимог частини 3 статті 551 ЦК України, а саме: розмір пені значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а саме: з урахуванням розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені за кредитом до 2 000 гривень.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені з ухваленням в цій частині нового рішення, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню за несвоєчасність виконання зобов'язання за кредитно-заставним договором №DNXRFO35260927 від 20.01.2008 року у сумі 2 000 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп. та штраф (процентна складова) - 2 336 грн. 97 коп., що передбачено пунктом 5.3. Умов, згідно якого у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні цієї частини позову, оскільки вбачається, що за одне і те ж порушення має місце подвійна відповідальність на порушення вимоги ст. 61 Конституції України щодо заборони притягнення відповідача до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

. В іншій частині позову до відповідача ОСОБА_2 рішення суду залишається без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, стосуються їх переоцінки, що не є підставою для скасування рішення суду в повному обсязі.

Колегія суддів встановила і це підтверджено матеріалами справи, що для забезпечення виконання зобов'язань відповідачем - ОСОБА_2 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ "А-Банк" укладено договір поруки, яким зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн.

Оскільки виконання зобов'язання ОСОБА_2 обумовлено в кредитно-заставному договорі строком до 20.07.2010 року, то укладення банком кредитором з іншим банком поручителем договору поруки через три місяця 20.10.2010 року після закінчення терміну виконання кредитного зобов'язання не може визначатись, як забезпечувальний захід, у зв'язку з чим не може застосовуватись солідарна відповідальність у відповідності до вимог ст. 554 ЦК України.

Таким чином, відповідач поручитель може відповідати в межах укладеного ним договору з позивачем за наявністю для цього підстав.

Зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виключно в межах строку, передбаченого у ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки за спірним договором поруки юридична особа зобов'язалась відповідати перед юридичною особою за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором за яким вже сплив термін його виконання, то даний договір поруки не можна віднести до забезпечувального заходу такого кредитного договору, оскільки він суперечить ч. 4 ст. 559 ЦК України, атому ці договори не можуть бути пов'язані між собою солідарною відповідальністю, у зв'язку з чим за розглядом позову до фізичної особи позичальника та юридичної особи поручителя не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що загальна сума задоволеного позову у розмірі 7 359,23 , та судом першої інстанції стягнуто судовий збір з відповідача на користь позивача у розмірі 243,60 грн., то в даному разі ухвалення нового рішення в частині позовних вимог судом апеляційної інстанції не змінює розмір судового збору визначеного судом першої інстанції, а відтак підстав для зміни розподілу судових витрат не має.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровської від 08 червня 2015 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення пені та в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, , рах. 3111) пеню за несвоєчасність виконання зобов'язання за кредитно-заставним договором №DNXRFO35260927 від 20.01.2008 року у сумі 2 000 гривень (дві тисячі гривень).

Провадження у справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості - закрити.

В іншій частині заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровської від 08 червня 2015 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді З.М. Пономарь

М.Ю. Петешенкова