Дата документу 15.02.2016
Справа № 334/6008/14-ц
Провадження № 2/334/17/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді Мусієнко Н.М.,

при секретарі Петракей Р.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Запорожжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 3-тя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд, -

в с т а н о в и в:

25.06.2014р. позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У подальшому позовні вимоги позивачем були уточнені та доповнені: в якості другого відповідача залучено ОСОБА_4 та третю особу: Третю Дніпропетровську державну нотаріальну контору.

Позов мотивовано тим, що 23.12.2005р. померла мати позивача, ОСОБА_5.

Про її смерть позивачу відомо не було, через те що він проживав у Росії та не був присутнім на її похоронах.

З 2002р. позивач втратив будь-які контакти зі своєю родиною, проживав в іншій державі - Росії, мав велику родину яка складається з дружини та 5-х дітей.

З 2000р. на територію України не приїжджав, до 2002р. листувався з родичами, направляв батькам посилки, а з 2002р. повністю втратив звязок із родиною, оскільки проживав на той час в Республіці Бурятія Російської Федерації, Тункінський район, сел. Аршан, м/к район АДРЕСА_1.

Від ОСОБА_2 позивачу стало відомо про те, що заповіт його мати - ОСОБА_5 при житті не складала, тому він як спадкоємець першої черги за законом має право на частину спадщини, яка залишилася після смерті матері.

У подальшому спадщину отримала сестра позивача ОСОБА_6, яка 22.06.2009р. померла.

Після смерті ОСОБА_6 за заповітом спадщину, до якої належав житловий будинок, розташований по вул.Тимирязева, 27 у м. Дніпропетровську, отримала її донька відповідачка ОСОБА_4.

Позивач зазначив, що ні він, ні його батько ОСОБА_2 частину спадщини так і не отримали.

Лише 14.10.2013р. позивач звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та постановою державного нотаріуса від 17.10.2013р., йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій на підставі ст.1272 ЦК України, у звязку із спливом шестимісячного строку встановленого для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач пропуск строку мотивує тим, що в установлений законом шестимісячний строк, не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у звязку з тим, що про факт смерті родичів йому було не відомо, він втратив будь-які контакти із родиною, оскільки мешкає на території Російської Федерації. Лише у березні 2013р. від батька ОСОБА_2, йому стало відомо, що в Україні триває судовий спір, який розпочався між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а після смерті останньої 22.06.2009р. з її донькою ОСОБА_4

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить його задовольнити, визначивши позивачу додатковий строк в три місяці для прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду судової справи, звернувся із заявою про визнання позову та не заперечував проти визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. У судовому засіданні його представик проти позову не заперечувала, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представники проти задоволення позову заперечували, мотивуючи це відсутністю поважної причини у позивача щодо пропуску строку для звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

3-тя особа: Третя Державна нотаріальна контора м. Дніпропетровська, в судове засідання не зявилась, про час розгляду справи повідомлялась своєчасно, суду надіслала копію спадкової справи. Тому суд у відповідності до ст.169 ЦПК вважає можливим розглянути справу в відсутності їх представника.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, передбачено, що судом може бути встановлено додатковий строк на прийняття спадщини, якщо судом буде визнано поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини, при цьому поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини в шестимісячний термін вважається: відсутність у спадкоємця інформації про наявність заповіту, складеного на його користь; важка хвороба спадкоємців, що мала місце протягом основної частини строку для прийняття спадщини, за відсутністю у них можливості відправити заяву про прийняття спадщини поштою; перебування спадкоємця протягом основної частини строку для прийняття спадщини за кордоном; перебування протягом основної частини строку для прийняття спадщини у відрядженні за відсутністю у них можливості відправити заяву про прийняття спадщини поштою; перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних сил України.

Як зазначає позивач, про смерть його рідної матері ОСОБА_5 та сестри ОСОБА_6 йому стало відомо від батька ОСОБА_2 у березні 2013р. коли останній знайшов його та повідомив про судовий спір з ОСОБА_6, а після її смерті 22.06.2009р. з ОСОБА_4 про спадщину.

Після цього, із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся лише 14.10.2013р. про що свідчить його заява, яка знаходиться в матеріалах справи із вхідним номером нотаріальної контори від 14.10.2013р. №1776/0116, а після отримання 17.10.2013р. постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій із розясненням про можливість звернення до суду для встановлення додаткового строку про прийняття спадщини, лише 12.12.2013р. звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про що свідчить ухвала суду від 16.12.2013р. про повернення позовної заяви, яка знаходиться в матеріалах справи.

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя позивач звернувся лише 25.06.2014р. про що свідчить ухвала про відкриття провадження у справі.

Крім того, встановлено, що спадковим майном є житловий будинок, розташований за адресою: вул. Тимирязева, 27 у м. Дніпропетровськ в якому мешкала його мати ОСОБА_5 та рідна сестра ОСОБА_6, який був побудований родиною ОСОБА_5 ще у 1950-1960р.р., про що свідчать матеріали справи.

Позивач зазначає, що до 2000р. приїжджав на територію України та до 2002р. надсилав батькам листи та посилки, після чого повністю втратив звязок із родиною, при тому, що його мати продовжувала проживати у житловому будинку розташованому за адресою: вул.Тимирязева, 27 у м. Дніпропетровськ.

Таким чином позивачу було відомо про адресу та місце де мешкала його мати та в розумінні статей 51 Конституції України, 172 Сімейного кодексу України він повинен був піклуватися про неї.

Окрім того, відповідно до п. 11 Наказу Мінюсту від 03.03.2004 №20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», в окремих випадках, коли фізична особа не може зявитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.

Також, п. 207 вищевказаної Інструкції зазначає, що письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена - надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, чинне законодавство України передбачає декілька варіантів порядку реалізації громадянами права подання заяви про прийняття спадщини. У випадку, якщо фізична особа за станом свого здоровя не має можливості прийти до нотаріальної контори, то така особа може запросити нотаріуса додому або у лікарню для особистого написання заяви у присутності нотаріуса або ж направити таку заяву поштою з обовязковим засвідченням справжності підпису заявника.

Позивач не скористався жодним з зазначених способів реалізації свого права та окрім того, без поважних причин пропустив встановлений чинним законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Тому суд вважає, що обґрунтування поважності причин пропуску строку, встановленого для подання заяви для прийняття спадщини, що наведені в позові, та досліджені в суді, не є обєктивними, непереборними та істотними, тому, що позивач мав можливість реалізувати своє право декількома способами, та не скористався таким правом у жодний спосіб, а надані документи про його проживання в Росії, не свідчать про неможливість подання такої заяви у встановлені законодавством строки.

За таких обставин суд вважає, що позивач мав змогу прийняти спадщину на протязі шести місяців шляхом написання заяви до нотаріуса або направленням зави про прийняття спадщини до нотаріальної контори поштою, при цьому мав можливість звязатися з родичами, тому судом причина пропущення строку на прийняття спадщини визнається такою, що не являється поважною, а тому позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач у відповідності до ст. 60 ЦПК України, не довів суду обставини на які він посилається.

Керуючись ст.10,60,88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.1270,1272 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 3-тя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів.

Суддя: Мусієнко Н. М.