УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 30 липня 2007 року в сумі 54 300,24 доларів США, що еквівалентно 858 487 грн 07 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 30 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 48 720,00 доларів США строком до 30 липня 2027 року, зі сплатою за користування кредитом 14,25 % річних та здійсненням повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіка погашення кредиту.

Посилаючись на те, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 26 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 54 300,24 доларів США, що в еквіваленті становить 858 487 грн 07 коп., з яких: 47 030,76 доларів США - непогашена сума кредиту; 4 427,54 доларів США - несплачені проценти та 2 841,91 доларів США - пеня, та яку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив стягнути з останньої на свою користь.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2007 року у розмірі 54 300,24 доларів США, що в еквіваленті становить 858 487 грн 07 коп., з яких: 47 030,76 доларів США - непогашена сума кредиту; 4 427,54 доларів США -несплачені проценти та 2 841,91 доларів США - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року в частині стягнення заборгованості з пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків у розмірі 2 841,91 доларів США та розмір загальної заборгованості за кредитним договором змінено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість з пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків в сумі 44 931 грн 09 коп., зазначивши загальний розмір заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2007 року - 51 458,30 доларів США, що еквівалентно 813 555 грн 98 коп., яка складається з непогашеної суми кредиту - 47 030,76 доларів США, несплачених відсотків за користування кредитними коштами - 4 427,54 доларів США та пені - 44 931 грн 09 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_5 не було виконано умови кредитного договору, у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з неї на користь позивача суми заборгованості за розрахунком банку.

Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості з пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків у розмірі 2 841,91 доларів США та розмір загальної заборгованості за кредитним договором, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, погодився із висновком суду першої інстанції щодо неналежного виконання відповідачкою умов кредитного договору, проте враховуючи вимоги п. 5.5 кредитного договору та вимоги чинного законодавства, а також ненадання відповідачкою іншого розрахунку заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_5 пені в національній валюті України - гривні.

Апеляційним судом також вмотивовано відхилено доводи відповідачки щодо недосягнення сторонами у кредитному договорі згоди з істотних умов процентів, валюти кредитування, тощо, оскільки визнання недійсним кредитного договору не було предметом розгляду у цій справі та кредитний договір є чинним і не оспорений нею з цих підстав.

Також апеляційним судом обґрунтовано відхилено посилання ОСОБА_5 про те, що банком були порушені умови кредитного договору, оскільки вона не отримувала кредит у доларах США, як такі, що спростовуються умовами кредитного договору.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року в частині, яка не змінена судом апеляційної інстанції, та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

Т.О.Писана