Справа № 755/626/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевського Ю.В., заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання неправомірною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», звертаючись до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевського Ю.В., просило визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевського Ю.В.; визнати неправомірною та скасувати постанову ВП №49675309 від 18.12.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевського Ю.В. прийняти виконавчий лист до виконання по примусовому виконанню виконавчого листа №6-1717/1 виданого 19.01.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва.

Представник скаржника - Кебкала В.Г. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Суб'єкт оскарження - головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевський Ю.В., в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду надійшли письмові заперечення державного виконавця, які приєднано до матеріалів справи.

Заінтересована особа - ОСОБА_2, боржник в процедурі виконавчого провадження, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання спавши повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Судом вставлено, 19 січня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №6-1717/1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором з фізичною особою №014/61212/2/18469 від 24.06.2008 року в сумі 28367 доларів США 37 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.08.2010 року становить 223707 гривень 91 копійок., та третейський збір в розмірі 2648 гривень 14 копійок. (а.с.7)

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відкриття виконавчого провадження - це стадія, яка полягає у діях державного виконавця, що спрямовані на визначення підстав для відкриття виконавчого провадження.

18 грудня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевським Ю.В винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження №49675309 про примусове виконання виконавчого листа №6-1717/1, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 19.01.2011 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованості в розмірі в сумі 28367 доларів США 37 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.08.2010 року становить 223707 гривень 91 копійок., та третейський збір в розмірі 2648 гривень 14 копійок, на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.10)

Згідно п.8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Аналіз даної норми свідчить, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження за п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" має бути вмотивована з посиланням на передбачені законом обставини, які виключають здійснення виконавчого провадження. Тобто мотивувальна частина постанови має вказувати на норму закону, якою прямо передбачені обставини як підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату ухвалення рішення суду) визначені вимоги щодо виконавчого документу, а саме, має бути зазначено, серед іншого, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів від 14 грудня 2013 року (Протокол №69) Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», є юридичною особою, створеною внаслідок зміни найменування Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів від 07 червня 2012 року (Протокол №60) та зміни найменування Відкритого акціонерного товариства «СЕБ Банк» на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів від 23 березня 2009 року (Протокол №47) та зміни найменування Акціонерного банку «АЖІО», зареєстрованого Національним банком України 02 жовтня 1991 року (реєстраційний №11) на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів від 01 березня 2006 року (Протокол №36) Банк є правонаступником всіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк», Відкритого акціонерного товариства «СЕБ Банк» та Акціонерного банку «АЖІО».

30 жовтня 2013 року на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів Банку (Протокол №68) був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого банку було передано усе майно, права та обов'язки Публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк» (ідентифікаційний код 34001693), зареєстрованого Національним банком України 25 січня 2006 року (Реєстраційний №303). Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк» був правонаступником прав і зобов'язань Акціонерного комерційного банку "Престиж", створеного у формі відкритого акціонерного товариства, Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», а також Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк». Внаслідок цього, Банк є також правонаступником всіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку «Престиж», створеного у формі відкритого акціонерного товариства, Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» та Публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк» . (а.с. 28-31)

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження»у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 7 ст. 59 Господарського кодексу України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

У разі перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права і обов'язки попереднього суб'єкта господарювання.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс 13), яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

За змістом ст.37, ч.1 ст.378 ЦПК України, ч.5 ст.8 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу, у тому числі і на стадії виконання судового рішення. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні слід виходити з наступного.

Матеріальне правонаступництво - це перехід від однієї особи до іншої усіх суб'єктивних прав і обов'язків у певному матеріальному (не процесуальному) правовідношенні (загальне) або ж перехід окремого суб'єктивного права чи окремого юридичного обов'язку у певному матеріальному (непроцесуальному) правовідношенні (сингулярне).

Процесуальне правонаступництво - це перехід до правонаступника всіх процесуальних прав та обов'язків правопопередника.

Передумовою процесуального правонаступництва є безспірний перехід суб'єктивного права та (або) обов'язку від однієї особи до іншої в матеріальному правовідношенні.

Отже, під терміном «правонаступник», який вживається у ч.1 ст.378 ЦПК України, необхідно розуміти саме процесуального правонаступника, тобто особу, до якої перейшли усі суб'єктивні права та обов'язки у спірному матеріальному правовідношенні (ч.1ст.37 ЦПК України).

З аналізу положень ч.1 ст.378 ЦПК України слідує, що заміна сторони виконавчого провадження можлива лише після відкриття виконавчого провадження.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних із виконанням. Як правило, обов'язковою ознакою стадії (етапу) примусового виконання рішення є його оплата, що її покладено на боржника як особу, що зобов'язана за виконавчим документом вчинити певну дію або утриматися від її вчинення.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Тобто виконання державним виконавцем обов'язків, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім всіх необхідних (можливих) заходів для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки.

Закон України "Про виконавче провадження" зобов'язує державного виконавця вчиняти виконавчі дії у певній послідовності для задоволення вимог стягувача та дотримання прав боржника, тобто, виконавче провадження має послідовні стадії виконання виконавчого документу, а тому порушення цього порядку не буде відповідати вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевського Ю.В. в частині вимог про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки пред'явлення Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» виконавчого листа до примусового викання не є обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження, так як правонаступник Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» набув права вимоги за виконавчим документом, при пред'явлення виконавчого документу до примусового виконання додав відповідну заяву разом з належними та допустимими докази, які засвідчують факт правонаступництва, що є достатнім для вирішення питання про відкриття виконавчого провадження та проведення підготовки до примусового виконання судового рішення з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд враховує, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2015 року, яка постановлена за результатими розгляду цивільної справи №755/12785/15-ц, якою скаргу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевського Ю.В. про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевського Ю.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15.06.2015 року (виконавче провадження №47826351) за виконавчим листом №6-1717/1 виданим 19.01.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк». В решті вимог скарги відмовлено. (а.с.25-27)

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України N 5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевського Ю.В. в частині вимог про зобов'язання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевського Ю.В. прийняти виконавчий лист до виконання по примусовому виконанню виконавчого листа №6-1717/1 виданого 19.01.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва, оскільки суд не вправі зобов'язувати державного виконавця до вчинення дій, які визначені Законом України "Про виконавче провадження" та можуть здійснюватись тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 6, 11, 18, 19, 26 Закону України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевського Ю.В., заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання неправомірною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП №49675309) від 18 грудня 2015 року, яка винесена головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевським Ю.В, щодо примусового виконання виконавчого листа №6-1717/1, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 19.01.2011 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором з фізичною особою №014/61212/2/18469 від 24.06.2008 року в сумі 28367 доларів США 37 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.08.2010 року становить 223707 гривень 91 копійок., та третейський збір в розмірі 2648 гривень 14 копійок.

Відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області Закржевського Ю.В., заінтересована особа: ОСОБА_2 в частині вимог щодо зобов'язання державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання по примусовому виконанню виконавчого листа №6-1717/1 виданого 19.01.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я