УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Хустська районна державна адміністрація Закарпатської області як орган опіки та піклування, про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Форум» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Хустська районна державна адміністрація Закарпатської області як орган опіки та піклування, про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що між сторонами було укладено кредитний договір, умови якого позичальником виконуються неналежним чином, у результаті чого виникла заборгованість. Належне виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечене іпотекою відповідно до договору іпотеки.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 25 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2015 року рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 25 травня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що між сторонами укладено кредитний договір, умови якого боржником виконуються неналежним чином, у результаті чого виникла заборгованість.

Проте таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов передчасно.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установлено, що за кредитним договором від 18 серпня 2008 року № 0476/08/26-ZNv Акціонерний комерційний банк «Форум» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 32 000 дол. США зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами, строком до 17 серпня 2018 року.

Договором було передбачено, що позичальник здійснює повернення кредиту щомісячно в сумі не менше 267 дол. США, при цьому вправі здійснювати погашення кредиту в більшому розмірі з відповідним коригуванням наступних платежів (п. п. 2.3, 2.4, 3.3.2).

Проценти за кредитом сплачуються позичальником самостійно за фактичний строк користування кредитними коштами щомісячно не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування коштами, при цьому несплата процентів понад 20 календарних днів після встановленого строку сплати є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, процентів, стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно, невиконання чи неналежне виконання позичальником зобов'язань за договором є підставою для вимоги дострокового повернення кредиту, сплати процентів.

На забезпечення належного виконання умов кредитного договору 18 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір іпотеки.

07 червня 2010 року сторони кредитного договору уклали додатковий договір до нього, яким уточнили редакцію пунктів 1.1 і. 1.3 договору, зазначивши у них номер рахунку позичальника, з використанням якого здійснюються відповідні банківські операції (а. с. 130, т. 1).

13 жовтня 2011 року банк і позичальник уклали додатковий договір № 2 до кредитного договору від 18 серпня 2008 року № 0476/08/26-ZNv із додатком № 1 до цього додаткового договору, яким сторони виклали п. 1.1 кредитного договору в редакції, відповідно до якої «банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 196 659,06 грн», реструктуризували кредитну заборгованість, змінили валюту зобов'язання з долара США на гривню, перевівши залишок основної заборгованості в розмірі 24 444,88 дол. США у 196 659,06 грн за валютним курсом 1 дол. CШA - 8,045 грн (п. п. 1-3); збільшили строк кредитування до 17 серпня 2033 (п. 4.); встановили з 13 жовтня 2011 року процентну ставку в розмірі 15,0 % річних.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк указував на те, що заборгованість перед банком становить 199 736,60 грн, з яких прострочена заборгованість - 581,93 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 3 453,56 грн, поточна заборгованість за договором - 192 658,83 грн, поточна заборгованість за нарахованими процентами -2 461,83 грн, пеня 580,45 грн.

З метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів Національним банком України встановлені Правила надання банками України споживачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), які регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Згідно з вимогами ст. 3 зазначених Правил кредитний договір повинен містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором.

Однак матеріали справи містять лише графік погашення основного зобов'язання, а відсотки позичальник мав розраховувати самостійно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказував на те, що відповідачами з метою дострокового погашення кредиту сплачувалася більша сума, ніж це було передбачено і це підтверджується копіями квитанцій, які містяться в матеріалах справи, а тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Апеляційний суд, переоцінивши ті самі докази, дійшов протилежного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Однак, перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у порушення вищенаведених норм закону не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не роз'яснив відповідачам їх право у разі незгоди з нарахованою сумою заборгованості банком заявити клопотання про призначення експертизи з цього приводу, не роз'яснивши наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій, обмежився вказівкою про те, що таке клопотання заявлено не було, оскільки суд не є фахівцем у даній галузі; крім цього, судом не вказано, коли саме виникла заборгованість за тілом кредиту, як проводилися зарахування коштів на погашення заборгованості, оскільки матеріали справи містять квитанції, які підтверджують сплату коштів у більшому розмірі, ніж передбачалася місячна плата на погашення тіла кредиту; з чого нараховувалися суми, які відображені у деталізованому розрахунку, наданому банком; не зазначив, як саме за відсутності відповідних графіків погашення боргу можливо належним чином перевірити правильність наданого розрахунку; не встановив, яким саме способом повинно було відбуватися нарахування та погашення відсотків за користування кредитними коштами (ануїтетними чи диференційними платежами); вказуючи про те, що відповідачами не спростовано нарахований борг, оскільки не надано доказів на спростування розрахунку, наданого банком, а міркування відповідачів мають тільки характер недопустимих у доказуванні припущень, не надав оцінки наявним у справі квитанціям, за якими боржник сплачував кошти і які судом першої інстанції були оцінені.

Ураховуючи, що судом не дотримані всі вимоги процесуального закону, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду законним та обґрунтованим визнати не можна, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак