Справа № 686/9478/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі - Ніколайчук А.В. за участю учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що передав відповідачу у позику 10000 дол. США. до 15 липня 2012 року. Від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу.

У судове засідання представник позивача зявився, підтримав уточнені позовні вимоги, надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку проте, направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом не береться до уваги клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з його необґрунтованістю та рахує провести судове засідання без його часті в силу вимог ч.2 ст.169 ЦПК України. Неодноразове зволікання явкою у судове засідання відповідача та його представника суду розцінює, як затягування часу розгляду даної справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 15 червня 2012 року передав відповідачу ОСОБА_2 у позику 10 тис. дол. США про, що свідчить власноруч написана розписка останнім. Відповідач у визначений строк до 15 липня 2012 року зобовязання не виконав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім цього, вимогами ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_3 держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Зважаючи на викладене суд вважає, що підлягають до задоволення позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості у гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ гривні щодо долара США на момент ухвалення рішення суду, який станом на 22 березня 2016 року становить 26,60 грн. за долар США.

Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 266000 грн., 3% річних за період з 16.07.2012 року по 16 лютого 2016 року становить 1077,53 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 28662,30 грн., розмір облікової ставка НБУ згідно розрахунку представленого позивачем та перевіреного судом за зазначений вище період становить 129896,30 грн., тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення.

З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розпискою.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат, які полягають у витратах щодо явки у судове засідання для допиту свідка ОСОБА_4 у розмірі 3126,80 грн., підлягають задоволенню.

Так, як позивач звільнений від сплати судового збору тому суд вважає, що судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3654 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 215, 625, 1048 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 266000 (двісті шістдесят шість тисяч) грн., 3% річних у розмірі 28662 (двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят дві) 30 коп., розмір облікової ставка НБУ 129896 (сто двадцять девять тисяч вісімсот девяносто шість) грн.30 коп., судові витрати 3126,80 грн., та судовий збір на користь держави у розмірі 3654 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 24 березня 2016 року.

Суддя С. Стефанишин