АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2322/15-ц Номер провадження 22-ц/786/789/16Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Одринської Т.В., Корнієнка В.І., при секретарі: Рибак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 51 991 грн. 12 коп. та судові витрати в сумі 1 218 грн.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовлено в звязку із пропущенням строку звернення до суду.

З даним рішенням суду не погодилося ПАТ КБ «Приватбанк» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій прохали рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити. Вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

Судове засідання проводилося за участі представників сторін, за відсутності відповідача, який будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявився направивши свого представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що 13.09.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNH4ТP80430887 (а.с.7-8), за умовами якого ОСОБА_2 отримав споживчий кредит в сумі 4939 грн. 18 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% річних з кінцевим строком погашення 15 березня 2010 року.

Рішеннями Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 січня 2014 року та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2014 року позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості були задоволено частково та стягнуто із відповідача заборгованість за даним кредитним договором в загальній сумі 36443,28 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення з позовом до суду для позивача ПАТ КБ «Приватбанк» сплинув встановлений Законом строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п'ята статті 267 ЦК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору останній за своєю природою є договором про надання споживчого кредиту, а тому дані правовідносини регулюються ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів». ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Згідно пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Таким чином, колегія суддів, виходячи з правових висновків висловлених у постанову Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6 - 126цс 13, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, та положень ч.3 ст. 267 ЦК України, вважає що судом першої інстанції неправомірно було застосовано наслідки спливу позовної давності до позовних вимог, оскільки у справі з цього приводу немає відповідної заяви відповідача.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у жовтні 2012 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 січня 2014 року та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2014 року позовні вимоги були задоволені частково (а.с.4).

Так, згідно матеріалів даної цивільної справи, зазначеними рішеннями суду було вирішено питання про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 23.10.2012 року. Згідно розрахунку наданого позивачем вбачається, що 04.06.2014 року відповідачем було частково погашено заборгованість за кредитом у сумі 8 557, 29 грн. (а.с. 6)., які були зараховані на погашення процентів по кредиту, основна сума боргу, інша частина заборгованості з процентів та неустойка, залишаються не поверненими.

З даним позовом позивач звернувся до суду у вересні 2015 року з вимогою стягнення з відповідача заборгованості по процентах за період часу з 24.10.2012 року по 23.06.2015 року та неустойки за невиконання взятого зобовязання. За таких обставин позивачем строки позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по процентах не пропущено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по процентах, та наявні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання.

Так, згідно розрахунку позивача, вбачається, що сума заборгованості за кредитним договором станом на 23.06.2015 року (з врахуванням сум стягнутих рішеннями Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.01.2014 року та Апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2014 року) становить 33056,53 грн., яка складається з: 1884 грн. 18 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 29122 грн. 04 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина), 1550 грн. 31 коп. штраф (процентна складова).

Беручи до уваги обставини справи та норми наведених положень закону вимоги позивача про стягнення боргу за кредитом з відповідача в цілому є обґрунтованими та підтверджуються наданими доказами.

Відповідно до принципу диспозитивності розгляду цивільної справи суд має вирішувати справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів. Рішення суду повинно ґрунтуватись на нормах закону та доказах, досліджених при розгляді справи. А тому, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать встановленим обставинам справи, не ґрунтуються на нормах закону та порушують норми матеріального та процесуального права.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Частиною 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові №6-100цс14 від 03 вересня 2014 року, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи те що, сума нарахованої банком пені за несвоєчасне погашення заборгованості значно перевищує розмір збитків, колегія суддів приходить до висновку, про зменшення суми неустойки до 11238, 40 грн., що перевищує подвійний розмір основного боргу, відповідно до розрахунку наданого позивачем.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать встановленим обставинам справи, не ґрунтуються на нормах закону та грубо порушують норми матеріального та процесуального права. Викладені в апеляційних скаргах доводи є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Судові витрати понесені позивачем по оплаті судового збору при подачі позову до суду та судового збору при подачі апеляційної скарги, підлягають розподілу відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, буд. 50, рахунок № 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № DNH4ТP80430887 від 13.09.2006 рокув сумі 13122 грн. 58 коп. (тринадцять тисяч сто двадцять дві гривні пятдесят вісім копійок), яка складається: 1884,18 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 11238 грн. 40 коп. (одинадцять тисяч двісті тридцять вісім гривень сорок копійок) неустойка за порушення виконання зобовязання.

Стягнути з ОСОБА_2на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемога, 50, рахунок № 0001, , МФО 305299) в рахунок відшкодування понесених судових витрат в сумі - 1312,25 грн. (одна тисяча триста дванадцять гривень двадцять пять копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ ОСОБА_5

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: