Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чуприної Галини Олександрівни, публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, у якому просила визнати дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чуприни Г.О. з вчинення 17 квітня 2014 року виконавчого напису № 1324 на підставі договору іпотеки № PCL-ML 700/825/2007 від 14 червня 2007 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та нею, неправомірними, визнати вказаний виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що зазначений виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. з порушенням вимог ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», посилаючись на те, що вказана у виконавчому написі сума заборгованості не є безспірною.

Як на наявність спору при вчиненні нотаріусом вказаного виконавчого напису зазначила, що 27 березня 2014 року нею було направлено позовну заяву до Московського районного суду м. Харкова про визнання кредитного договору частково недійсним, перерахування суми боргу внаслідок чого остання істотно змінюється та вказана позовна заява була отримана судом 31 березня 2014 року та 22 квітня 2014 року по ній було відкрито виконавче провадження. Про відсутність безспірності свідчить і те, що іпотечний договір було укладено з порушенням ст. 65 СК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку», зокрема не було отримано згоди її чоловіка ОСОБА_5 як співвласника нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що 14 червня 2007 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір, на забезпечення якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1.

17 квітня 2014 року банк у зв'язку із порушенням позивачем умов договору кредиту звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Чуприної Г.О. із заявою про вчинення виконавчого напису для звернення стягнення на предмет іпотеки, до якої додав перелік документів, що підтверджують повноваження представника банку, укладені між сторонами договір іпотеки PCL-ML700/825/2007 від 14 червня 2007 року, кредитний договір ML 700/825/2007 від 14 червня 2007 року, розрахунок заборгованості, оригінал досудової вимоги, надісланої банком позивачу 24 лютого 2014 року та оригінал повідомлення про отримання нею зазначеної вимоги 11 березня 2014 року ( а. с.78-97).

17 квітня 2014 року приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та за рахунок коштів, виручених від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовільнити вимоги банку у розмірі 40 280,75 доларів США, що еквівалентно станом на 15 квітня 2014 року 498 675,69 грн, із яких тіло кредиту- 38 832, 44 доларів США, що еквівалентно станом 480 745, 61 грн,проценти за період з 06листопада 2013 року по 23 лютого 2014 року - 1448, 31 доларів США, що еквівалентно 17 930, 08 грн ( а. с.77).

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на дату вчинення виконавчого напису) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За п. 2.3. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (діяв на момент вчинення виконавчого напису), вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Згідно п. 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором у суді на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-27цс15 від 04 березня 2015 року).

Наявність спору щодо розміру заборгованості, за якої вчинено виконавчий напис, позивач обґрунтовувала тими обставинами, що вона 27 березня 2014 року звернулася до суду із позовом про визнання недійсним положень кредитного договору щодо визначення плаваючої процентної ставки за кредитом. Позовна заява отримана судом 31 березня 2014 року (а. с. 6).

Оспорення порядку розрахунку плати за користування кредитом свідчить про спірність суми кредитної заборгованості, що нарахована внаслідок порушення позичальником умов сплати процентів, які вона не визнає в судовому порядку.

Позовна заява ОСОБА_3 про визнання частково недійсним кредитного договору надійшла до суду 31 березня 2014 року, з цієї дати справа вже перебувала у провадженні суду, а тому висновки судів (у справі, яка переглядається) про те, що спір між сторонами щодо розміру процентної ставки виник лише після відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання частково недійсним кредитного договору судом 22 квітня 2014 року, є передчасними.

З урахуванням викладеного, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

О.В. Попович

В.О. Савченко