У х в а л а

іменем україни

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття, вказуючи про те, що батько у добровільному порядку належної матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 грудня 2015 року рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 травня 2015 року й до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 грудня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що неповнолітня дитина проживає з матір'ю, а відповідач, як батько, зобов'язаний утримувати свою дитину.

Як убачається з матеріалів справи, сторони із 12 березня 1994 року до 22 січня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилось двоє дітей, у тому числі син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України).

Надані відповідачем довідка центру народної творчості, культури та дозвілля про те що дитина відвідувала розвиваючу студію у період із жовтня 2013 року до квітня 2014 року, довідка ДЮСК «Бусидо» про відвідування секції дзюдо та витяг із протоколу № 41 засідання профспілкового комітету ГМЗ та ЦНДЛ від 28 травня 2015 року про отримання путівок у санаторій, у тому числі і на дитину сторін, не можуть свідчити про надання регулярної допомоги на утримання дитини.

Не є належним та допустимим доказом у справі й акт від 20 липня 2015 року, складений сусідами, про проживання дитини з батьком, оскільки належним чином не оформлений.

Посилання відповідача на те, що він несе витрати, пов'язані із придбанням харчування та одягу для дитини, нічим не підтверджено.

Отже, рішення апеляційного суду про задоволення позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на неповнолітнього сина, є законним та обґрунтованим.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 грудня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік